Pfv.VIII.22.206/2011/9.szám

A Kúria a dr. Kleszó Mariann ügyvéd (...) által képviselt felperesnek (felperes címe) a dr. Iklódy-Kovács Ildikó ügyvéd (...) által képviselt alperes (alperes címe) ellen kártérítés iránt a Pesti Központi Kerületi Bíróság előtt 3.P.91.742/2009. számon megindított, és a Fővárosi Bíróság 2011. június 28-án 41.Pf.632.867/2011/3. számon hozott jogerős ítéletével befejezett perében a felperes 37. sorszámú felülvizsgálati kérelme folytán tárgyaláson kívüli eljárásban meghozta az alábbi

í t é l e t e t :

A Kúria a jogerős ítéletet hatályában fenntartja. 

Kötelezi a felperest, hogy az alperesnek 15 napon belül fizessen meg 10.000 (Tízezer) forint + ÁFA felülvizsgálati perköltséget. A felperes a felülvizsgálati perköltségét maga viseli.

I n d o k o l á s :

A felperes 1991. augusztus 18-án gépjármű balesetet szenvedett, aminek bekövetkezéséért az alperes biztosítottja volt a felelős. A baleset a felperesnek fejbőrrepedést és enyhe agyrázkódást okozott. Kárai megtérítése iránt a Pesti Központi Kerületi Bíróságon keresetet terjesztett elő, ami szünetelés folytán megszűnt. A felek 1997. április 7-ei megállapodása alapján az alperes dologi károkra 457.800 forintot és 1997. április 1-től kezdődően havi 11.000 forint járadékot fizetett a felperesnek. A felperes elmaradt munkabér címén előterjesztett igényével kapcsolatban a felek abban állapodtak meg, hogy további egyeztetést folytatnak. Az alperes írásbeli megállapodás nélkül havi 63.080 forint jövedelempótló járadékot fizetett a felperesnek a felperes öregségi nyugdíjkorhatárának eléréséig. 

A felperes keresetében 2009. januárjától kezdődően az alperest havi 100.000 forint kártérítés és késedelmi kamatai, továbbá szerződés teljesítése vagy kártérítés címén 63.080 forint és kamatai megfizetésére kérte kötelezni. 

A bíróság a felperes keresetét elutasította. A Ptk. 559.§ (1) bekezdésére, az 58/1991. (IV.13.) Korm. rendelet 7.§ (1) bekezdésére utalással megállapította, hogy a felperes - a szakértői véleménnyel szemben - nem bizonyította munkaképesség-csökkenése és a baleset közötti okozati összefüggést. Nem bizonyította továbbá, hogy a baleset előtt pontosan mi volt a munkaköre és hogy e munkakörében milyen munkabért érhetett volna el, ennek alapján jelenleg mekkora öregségi nyugdíjra lenne jogosult. A 63.080 forint kárigényt szintén annak bizonyítatlansága okából utasította el.

A felperes fellebbezése folytán eljáró másodfokú bíróság a fellebbezés indokaira tekintettel kifejtette, hogy a keresetlevél mellékleteként csatolt 1997. április 7-ei megállapodás a jövedelempótló-járadék fizetésére nem terjedt ki, azt az alperes a felperes öregségi nyugdíjkorhatárának az elérésig önként fizette. A perben érvényesített nyugdíjkülönbözeti járadékfizetési kötelezettség jogalapját a felperes a perben nem bizonyította. A perben kirendelt szakértők szakvéleményükben egybehangzóan véleményezték, hogy a felperes egészségkárosodása, munkaképesség-csökkenése és ezáltal rokkantnyugdíjassá válása és az elszenvedett baleset között az okozati összefüggés nem állapítható meg. 

A jogerős ítélet ellen előterjesztett felülvizsgálati kérelmében a felperes előadta, hogy keresetének jogalapját az alperes az 1997. április 7-ei keltű megállapodásban elismerte azzal, hogy a balesetből eredő egyes kárai megtérítését vállalta. A jövedelempótló járadékot megállapodás hiányában is önként fizette. Ráutaló magatartásával elismerte, hogy a baleset folytán korábbi munkakörét nem tudta ellátni. A Ptk. 216.§ (1) bekezdése alapján ráutaló magatartásával a szerződés közöttük e vonatkozásban is létrejött. Ezért az alperes a perben nem vitathatta, hogy nyugdíjpótló járadék iránti igényének  a jogalapja fennáll. Megalapozatlanul utasította el a bíróság az egyhavi elmaradt jövedelempótló járadékra irányuló kereseti kérelmét is. 

Az alperes felülvizsgálati ellenkérelme a jogerős ítélet hatályában fenntartására irányult az ítélet helyes indokai alapján. 

A felülvizsgálati kérelem nem alapos. 

A perben eljáró bíróság megalapozottan állapította meg, hogy a felperes jövedelempótló járadék iránti igényéről bírósági döntés nem született, az 1997. április 7-ei keltű megállapodásban az alperes ennek fizetésére kötelezettséget nem vállalt. Az alperes a járadékot szerződéses vállalás hiányában önként fizette a felperes öregségi nyugdíjkorhatárának az eléréséig. A felperes által hivatkozott Ptk. 216.§ (1) bekezdése alkalmazásával sem állapítható meg, hogy az alperes e ráutaló magatartásával milyen megállapodás jött létre a felek között. A felperes a perben semmilyen módon nem bizonyította az alperesi vállalás véghatáridejét. Az alperes ráutaló magatartásában megnyilvánuló jognyilatkozatát a Ptk. 207.§ (3) bekezdése alapján nem lehetett kiterjesztően értelmezni. Ebből következően az alperes perbeli védekezésének megfelelően a felperesnek kellett volna a perben bizonyítani keresetének a jogalapját. A jogerős ítéletben a bíróság helyesen rögzítette, hogy az egybehangzó és egyértelmű szakértő vélemények ellenében az okozati összefüggést, így a kereset jogalapját a felperes nem bizonyította. Helyesen utalt a bíróság arra is, hogy a felperes a perbeli balesettel összefüggő nyugdíjcsökkenésének a mértékét sem bizonyította. Szintén bizonyítatlan maradt, hogy az alperes a 2008. decemberére járó, jövedelempótló járadék összegét nem fizette ki. 

Az ismertetett indokoknak megfelelően a Kúria a megalapozott és érdemben helyes jogerős ítéletet a Pp. 275.§ (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta. 

A felülvizsgálati kérelem eredménytelensége folytán kötelezte a felperest az alperes jogi képviseleti díjának megfelelő felülvizsgálati perköltség megfizetésére és saját perköltsége viselésére. 

Budapest, 2012. április 5.

dr. Kiss Mária tanácselnök, előadó bíró s.k., dr. Rédei Anna bíró s.k., dr. Senyei György bíró s.k.

Sipos	a kiadmány hiteléül:	
		
	bírósági ügyintéző