Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Bíróság
1.Pf.20.542/2010/2. szám

A  MAGYAR  KÖZTÁRSASÁG  NEVÉBEN !

A megyei bíróság, mint másodfokú bíróság  felperesnek alperes ellen  kártérítés megfizetése és járulékai iránt indított perében,  amelybe beavatkozott  beavatkozó, a Nyíregyházi Városi Bíróság 2010. január 12. napján meghozott 5.P.21.919/2009/19. sorszámú ítélete ellen a felperes 20. sorszámú fellebbezése folytán az alulírott napon tartott nyilvános tárgyaláson meghozta és kihirdette az 

Í T É L E T E T

A megyei bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyja. 

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az alperesnek 15 napon belül 50.000,- (ötvenezer) forint másodfokú perköltséget. 

Az ítélet ellen fellebbezésnek helye nincs. 

Indokolás

A felperes keresetében az alperes 1.900.000,-Ft és annak 2008. február 14. napjától a kifizetésig esedékes késedelmi kamatai megfizetésére kötelezését kérte a Vht. 113. §-ában foglaltakra hivatkozással, figyelemmel a Vht. 112.§./2/ bekezdésére is. 
A felperes kereseti tényállítása szerint  javára, mint végrehajtást kérő javára J J vásárosnaményi önálló bírósági végrehajtó a T.L nagyvarsányi lakos adóssal szemben 110.V.1472/2007. számon folyamatban lévő végrehajtási eljárásban lefoglalta az adós Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Minisztériummal szembeni földalapú támogatás címen fennálló követelését. 
A végrehajtó a lefoglalásról az alperest 2008. február 14. napján faxon értesítette. A támogatás kiutalása az alperes ügyvédi letéti számlájára történt, annak lefoglalása ellenére a Vht. 112. § (1) bekezdése ellenére nem utalta a végrehajtó számlájára, hanem abból egyéb kifizetéseket teljesített, így a (2) bekezdés szerint a felperessel szemben helytállási kötelezettség terheli.

Az alperes ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte. 

Az elsőfokú bíróság az ítéletében a felperes keresetét elutasította és kötelezte 118.750,-Ft perköltség megfizetésére. 
Az elsőfokú bíróság a 2007. május 17. napján alperes, mint ügyvéd és T.L adós, valamint az adós hitelezője, Ü.J. által kötött letéti szerződést a Ptk. 328. § (1) bekezdés szerint az adóst illető támogatás tekintetében hitelezője javára történt engedményezésnek tekintette,  ez okból az átutalás napján / 2008. február 13. / ez az összeg már a hitelező Ü.J.né és nem az adós tulajdona volt. A Ptk. 329. § (1) bekezdése értelmében arról az adós nem rendelkezhetett, az ő tartozása fejében ez a követelés nem volt lefoglalható. Az alperes csak őrizte az összeget, az alperessel szemben az adósnak követelése nem állt fenn. Az elsőfokú bíróság szerint az engedményezett pénzösszeg tekintetében a végrehajtó lefoglalást sem eszközölhetett volna. 

A felperes fellebbezésében az elsőfokú ítélet megváltoztatását és az alperes kereseti kérelme szerinti marasztalását kérte.  A felperes fellebbezési érvelése szerint az MVH által nyújtott támogatás címzett névre szóló támogatás, amely összeg a kiutalásának napján a címzettet illette, s ez okból  az adós az összeggel csak a kiutalást követően rendelkezhetett volna. Engedményezés esetén arról az MVH-t értesíteni kellett volna, amely nem történt meg. Az MVH a támogatást az alperesnek, mint a támogatás jogosultjának meghatalmazottja számlájára utalta, amely szabályszerű engedményezés hiányában az adóst illette, amit az alperes által csatolt bankszámla kivonat is bizonyít, ugyanis azon az utalás címzettje T.L személyében nevesítve van.
A fellebbezői álláspont szerint az adósnak az alperessel szemben követelése állt fenn, így annak végrehajtás alá vonása jogos volt.
Az alperes február 13-án, amikor az adósnak az alperessel szembeni követelése fennállt,  tudta, hogy a követelés lefoglalásra került a 2008. január 29. napján telefonon történt végrehajtói értesítés miatt. E körben vitatta az elsőfokú ítéleti tényállítás azon részét, amelyben 2007. február 14. napjában rögzíti a végrehajtó telefonos lefoglalása időpontját. 

Az alperes a fellebbezési ellenkérelmében az elsőfokú bíróság ítéletének a helybenhagyását kérte annak helyes indokaira figyelemmel, továbbá kérte a felperesnek a perköltsége megfizetésére történő kötelezését is. 

A felperes  fellebbezése alaptalan.

A megyei bíróság az elsőfokú bíróság által megállapított tényállást a másodfokú eljárásban beszerzett J.J vásárosnaményi önálló bírósági végrehajtó 110.V.1472/2007. számú - felperes, mint végrehajtáskérő javára T.L adós ellen folyamatban lévő végrehajtási eljárás - iratai alapján a következőkkel egészítette ki.

A végrehajtó 25. sorszám alatt 2008. január 29. napján készített hivatalos feljegyzése szerint az adós aznap bejelentette, hogy jogi képviselője az alperes, akinek letéti számlájára utal a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal 3.000.000,-Ft-ot. 
A végrehajtó 26. sorszám alatt 2008. január 29-én a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatalhoz címzett intézkedéssel lefoglalta az adós követelését. 
A végrehajtó 2008. február 12. napján 28. sorszám alatt az ügyben jegyzőkönyvet vett fel, amelyben rögzítésre került, hogy az előtt együttesen megjelenő felperes végrehajtáskérő és az adós kérik a végrehajtási eljárás 2008. február 19. napjáig történő szüneteltetését. 
A végrehajtó 2008. február 14. napján 30. sorszám alatt a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Budapesthez címzetten intézkedett írásban adóst illető földalapú támogatás követelés lefoglalásáról. 
A végrehajtó 31. sorszám alatt 2008. január 29-i keltezésű, alpereshez címzett írásbeli intézkedéssel lefoglalta az adóst illető MVH-tól az alperes letéti számlájára érkezett földalapú támogatás összegét. 
A végrehajtási irat kiadmányozása 2008. február 14. napján történt faxon és postai úton tértívevénnyel. 

A faxon elküldött és a végrehajtói iratok között 31 szám alatt lajstromozott „ követelés lefoglalása"  elnevezésű végrehajtói  rendelkező iratot az alperes az annak érkezését követő hét hátfői vagy keddi napján olvasta, arról ekkor szerzett tudomást / Pf.20.542/2010/2.számú jkv.- 2. oldal / s az alperest ezt követően 2008. február 22-ln fizetett ki az MVH-tól  a letéti számlájára érkezett 3.336.496 Ft-ból 2.000.000 Ft-ot Ü.J.nak. 
A „követelés lefoglalása" elnevezésű okirat az alábbiakat tartalmazta:  A végrehajtó az MVH-tól az alperes letéti számlájára érkezett földalapú támogatás összegét lefoglalta, és egyben felhívta az alperest ezen összegnek a végrehajtó letéti számlájára történő átutalására, illetve annak közlésére, hogy elismeri-e a követelést, illetve tart-e valaki igényt a követelésre és milyen jogcímen. 

A postai vétív szerint az első kézbesítési kísérlet alperes részére 2008. február 18. napján (hétfőn) nem vezetett eredményre,  az alperes a követelés lefoglalása tárgyú végrehajtói intézkedést a kézbesítés  ismételt  megkísérlésékor 2008. február 25. napján (hétfőn) vette át. 

A végrehajtó 34. sorszám alatt 2008. február 22. napján felvett jegyzőkönyvben rögzítette, hogy az alperes a letéti számlájáról 1.444.200,-Ft-ot utalt. 

Az alperes másodfokú eljárásban tett nyilatkozata szerint a követelés lefoglalása tárgyú végrehajtási irat kézbesítését megelőző utalás a letéti számlájáról a végrehajtó letéti számlájára az adós hozzájárulásával történt. 

A megyei bíróság az így kiegészített  tényállást tekintette ítélkezése alapjául.

A felperes által a Vht. 113. §-ára hivatkozással indított per a Pp. XXV. fejezetében szabályozott követelés behajtása iránti végrehajtási per (Pp. 385. §).

E  per előzménye minden esetben az, hogy amennyiben a végrehajtási eljárás során megállapítást nyer, hogy az adósnak harmadik személlyel szemben követelése van, illetőleg az adós harmadik személlyel olyan szerződést kötött, amelyből később követelése keletkezik, a végrehajtó a Vht. 110. § (1) bekezdés szerint a követelést lefoglalja, egyúttal a harmadik személyt a Vht. 111. § szerinti nyilatkozatra hívja fel és egyúttal a Vht. 112. és 113. § szerinti jogkövetkezményekre figyelmezteti:
- a felhívás kézbesítése után a követelést sem az adós, sem más javára nem teljesítheti, hanem
- köteles legkésőbb az esedékesség napján a követelés összegét befizetni a végrehajtói letéti számlára, illetőleg köteles a követelés tárgyát bírósági letétbe helyezni,
- ha a követelést bárkinek a javára teljesítette, a követelés összegéig (értékéig) felelős a végrehajtást kérőnek,
- ha a követelést, illetőleg a róla szóló szerződést nem ismerte el, vagy a fentiek szerinti nyilatkozatot, illetőleg a befizetést (letétbe helyezést) elmulasztotta, a végrehajtást kérő ellene pert indíthat a követelés behajtása iránt (Pp. 385. §). 

A követelés behajtása iránti perben  a végrehajtást kérő felperes  közvetlenül nem a saját követelését érvényesíti, hanem azt a követelést, amely az adóst illeti meg a harmadik személlyel, jelen esetben az alperessel szemben. A végrehajtást kérő e végrehajtási perben az adós követelését hajtja be és fordítja a saját követelésének a kielégítésére.

Ebben az eljárásban azt kell eldönteni, hogy a lefoglalt követelés a végrehajtás alatt álló adós vagyonához tartozik-e, mert ha igen, akkor ebből a követelésből a végrehajtást kérő kielégítheti a saját követelését, azt a lefoglalt követelés adósa neki tartozik megfizetni, és nem a követelés jogosultjának. A lefoglalt követelés jogosultja változatlanul a végrehajtás alatt álló adós marad, a Vht. csak felhatalmazza a végrehajtást kérőt arra, hogy a lefoglalt követelést érvényesítse, részére perbeli legitimációt biztosít. [BH.2003.373. Legf.Bír.Gf.I.30.272/2002.]

Jelen perben eldöntendő kérdés az volt, hogy a végrehajtói intézkedés, a követelés alperesnél történt lefoglalása időpontjában a végrehajtási eljárás adósának harmadik személlyel, az alperessel  szemben volt-e követelése, vagy az adós kötött-e harmadik személlyel, az alperessel  olyan szerződést, amelyből később követelése keletkezik,  azaz az  alperes „az adós adósa" volt-e.

Ehhez elsődlegesen a bíróságnak azt kellett vizsgálnia, hogy mely időpontban történt alperesnél a követelés lefoglalása.
Ugyanis a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (Vht.) 112. § (1) bekezdése szerint a harmadik személy a felhívás kézbesítése után a követelést sem az adós, sem más javára nem teljesítheti, hanem köteles legkésőbb az esedékesség napján a követelés összegét befizetni a végrehajtói letéti számlára, illetőleg köteles a követelés tárgyát bírósági letétbe helyezni; míg a (2) bekezdése szerint ha a harmadik személy a követelést bárkinek a javára teljesítette, a követelés összegéig (értékéig) felelős a végrehajtást kérőnek.

A bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (Vht.) 37. § (1) bekezdése szerint a végrehajtható okiratot és az egyéb végrehajtási iratokat - ha a törvény másképpen nem rendelkezik - a hivatalos iratok kézbesítésére vonatkozó általános szabályok szerint kell kézbesíteni; míg a (2) bekezdése szerint a végrehajtó az (1) bekezdésben említett iratokat személyesen is kézbesítheti, ilyenkor a kézbesítésről jegyzőkönyvet kell készíteni. Az eljárás eredménytelensége esetén az (1) bekezdés szerint kell eljárni.

A Vht. 9. §-a  szerint azokra az eljárási kérdésekre, amelyeket ez a törvény külön nem szabályoz, a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Pp.) és a végrehajtásáról szóló jogszabályok - a polgári nemperes eljárás sajátosságaiból eredő eltérésekkel - megfelelően irányadók, míg a Pp. 99. § (1) bekezdése szerint a  bírósági iratokat - ha a jogszabály ettől eltérően nem rendelkezik - postai szolgáltató útján kell kézbesíteni. A kézbesítés a hivatalos iratok kézbesítésére vonatkozó külön jogszabályok szerint történik.

A perrendtartás kizárólag az idézés esetében ismer el a Pp. 96. § (3) bekezdésében írt módon más kézbesítési formákat is szabályszerűnek.

A postáról szóló 2003. évi CI. Törvény 3. § 10. pontja értelmében hivatalos irat - többek között - az igazságszolgáltatás szervei által feladott olyan könyvelt küldemény, amelynek feladásához és kézbesítéséhez (illetve a kézbesítés megkísérléséhez), valamint azok időpontjához jogszabály jogkövetkezményt fűz, illetve amely a jogszabályban meghatározott határidő számításának alapjául szolgál. A hivatalos irat az e célra rendszeresített tértivevénnyel adható fel. Fenntartott postai szolgáltatásként a tv. 7. § (1) bekezdés b) pontja szerint kizárólag az egyetemes postai szolgáltató végezheti a hivatalos iratokkal kapcsolatos postai szolgáltatást.
A hivatalos iratokat tértivevénnyel kell feladni a  hivatalos iratok kézbesítésének részletes szabályait tartalmazó,  a postai szolgáltatások ellátásáról és minőségi követelményeiről szóló 79/2004. (IV. 19.) Korm. rendelet 6. § (2) bekezdése és e rendelet  2. és 3. melléklete és 30. § (3)  bekezdése szerinti hivatalos irat feladásához és kézbesítéséhez rendszeresített tértivevény nyomtatvány használatával.
A hivatalos irat kézbesítésére vonatkozó külön szabályok között a 79/2004. (IV. 19.) Korm. rendelet 29. § (1) bekezdésében előírja a hivatalos irat kézbesítésének kétszeri megkísérlését.
A tértivevényből állapítható meg egyértelműen az átvétel dátuma, és ellenőrizhető vissza a kézbesítés szabályszerűsége, az átvevő személye. 
Az irat megküldéséhez számos joghatás fűződik. A kézbesítéshez fűződő joghatások azonban csak akkor állnak be, ha a kézbesítés szabályszerűsége megállapítható,  amennyiben a hivatalos iratot átveszik, és az arra jogosult vette át. 
Azt, hogy a postai kézbesítés szabályszerű volt-e, a bíróságnak hivatalból vizsgálnia kell. 
Az Alkotmánybíróság következetes gyakorlata szerint: „A jogállamiság és jogbiztonság elvéből fakadnak az eljárási garanciák. Ezek alapvető jelentőségűek az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatósága szempontjából." [11/1992. (III. 5.) AB határozat, ABH 1992, 77, 85.] Ezt erősítette meg az Alkotmánybíróság a 75/1995. (XII. 21.) AB határozatában: „Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet." (ABH 1995, 376, 383.)

A megyei bíróság jogi álláspontja szerint sem a telefonon, sem a faxon az alperesnek megküldött követelés lefoglalásához joghatály nem fűződött még akkor sem, ha az alperes a fax küldeményről a pénz kifizetését megelőzően tudomást szerzett.

A megyei bíróság a kiegészített tényállás alapján megállapította, hogy a követelés lefoglalás időpontjában,  2008. február 25. napján az alperes letéti számláján nem volt az adóst illető pénzösszeg, a foglalás hatályának beálltát, 2008. február 25. napját megelőzően pedig az alperes által 2008. február 22. napján az adós hozzájárulásával a letét terhére történő kifizetésnek akadálya nem volt. 
Tekintettel arra, hogy joghatályos foglalás 2008. február 25. napján történt, amely időpontban az alperesnél adóst illető követelés, illetve pénz nem volt,  az alperesnek helytállási kötelezettsége a felperessel szemben nincs. 

Mindezek alapján a másodfokú bíróság a kiegészített tényállás alapján eltérő jogi indokolással az elsőfokú bíróság érdemben helyes ítéletét a Pp. 253. § (2) bekezdése szerint helybenhagyta. 

A felperes fellebbezése eredményre nem vezetett, ezért a Pp. 239. §  szerint alkalmazott 78. § (1) bekezdése alapján viselni tartozik az alperes másodfokú eljárásban jogi képviseletével összefüggésben felmerült költségét, mint perköltséget, amelyet a megyei bíróság 50.000  Ft összegben állapított meg a 32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet 3. § (1) (2) bekezdés a) pontja és az (5)-(6) bekezdés alapján.
Nyíregyháza, 2010. június  21. napján.

Dr. Bucskó István sk.
a tanács elnöke

Dr. Kocsis Ottília sk.
előadó bíró

Krajcsovics Józsefné Dr. Illés Ibolya sk.
megyei bíró