Fejér Megyei Bíróság
21.K.20.062/2011/6. szám

a magyar köztársaság nevében!

A Fejér Megyei Bíróság dr. Győző Gábor ügyvéd (ügyvéd címe) által képviselt felperes neve (tartózkodási hely: felperes címe) felperesnek,- Ács Adrienn köztisztviselő által képviselt Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal (alperes címe) alperes ellen tartózkodási engedély kérelem ügyében hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata iránti perben meghozta az alábbi 

í t é l e t e t :

az alperes 106-T-16871/4/2010. számú és a 106-T-16868/4/2010. számú határozatát az elsőfokú határozatokra kiterjedően hatályon kívül helyezi és az elsőfokú hatóságot új eljárás lefolytatására kötelezi. 

Kötelezi az alperest, hogy a felperes jogi képviselőjének 15 napon belül fizessen meg 20.000,- (húszezer) forint + Áfa perköltséget. 

A feljegyzett eljárási illetéket a Magyar Állam viseli. 

Az ítélet ellen fellebbezésnek helye nincs.  

I n d o k o l á s

A bíróság a felperes keresetlevele, az alperes nyilatkozata, a felek előadása és a perbe becsatolt iratok alapján az alábbi tényállást tárta fel.

A kiskorú felperes 2009. április 21-e óta elismert menekültként tartózkodik Magyarországon.
Apja K.M.A. 2009. szeptember 17-én családegyesítési eljárást kívánt kezdeményezni a M.K.I.K-án. 
A konzulátus munkatársai arról tájékoztatták, hogy eltérést tapasztaltak a különböző okmányokon szereplő adatok között, ezért nem áll módjukban azokat elfogadni. Ugyanakkor családtagonként 60 euró eljárási díjat vett át tőle a konzulátuson dolgozó biztonsági őr és lefénymásolta a dokumentumokat.
2009. október 17-én ismét felkereste a konzulátust az apa, hogy beadja a kérelmet. Ekkor visszakapta a befizetett eljárási díjat és az iratok eredeti példányait is. Ottlétekor több kérdésre vonatkozóan nyilatkoztatták. A meghallgatást követően arról tájékoztatták, hogy az afgán iratokat nem áll módjukban eredeti nyelven elfogadni, ezért azokat angol fordításban kell becsatolni, valamint szükséges a repülőjegy foglalásról szóló igazolás bemutatása, továbbá a leendő magyarországi lakóhely és megélhetés igazolása. 
Ezt követően 2010. február 4-én kísérelte meg beadni a kérelmet a felperes apja, azonban akkor is elküldték, hogy intézkedjen egészségbiztosítás és repülőjegy foglalása iránt nagyjából másfél hónappal későbbi időpontra. Ezt követően telefonon pontosították az információt azzal, hogy nem szükséges egészségbiztosítást kötni. 

2010. február 8-án a kérelmező meghallgatásáról a konzulátuson jegyzőkönyvet vettek fel és vélelmezhetően ekkor sikerült benyújtani a családi együttélés céljára irányuló tartózkodási engedély iránti kérelmet. 

A „Vízumkérelem a Magyar Köztársaságba történő beutazáshoz és tartózkodáshoz" megnevezésű nyomtatványon ténylegesen a kérelem átvételének és rögzítésének időpontjaként 2010. február 17-e szerepel. 

A kérelem 2010. március 1-jén elektronikus úton érkezett meg az eljáró elsőfokú hatósághoz. 

Az elsőfokú hatóság 2010. március 5-én hiánypótlási felhívást adott ki a felperes apja és családja részére. Abban hivatkozott arra, hogy a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. tv. (a továbbiakban: II. tv.) valamint a végrehajtására kiadott 114/2007. (V.24.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Vhr.) és a 25/2007. (V.31.) IRM. rendelet (a továbbiakban: IRM. r.) előírásait kell alkalmazni.
Hivatkozott arra is, hogy a Vhr. 57. § (3) bekezdésében foglalt 60 napos határidőnél hosszabb időtartam telt el felperes neve menekültkénti elismerése óta, ezért a II. tv. 13. § (1) bekezdésében foglalt feltételeket a kérelmezőknek igazolni kell. 

A kiskorú felperes jogi képviselője 2010. április 6-i érkeztetéssel igazolási kérelmet nyújtott be a hiánypótlási felhívásra. Abban a családegyesítési kérelem beadása előzményeinek rögzítését követően előadta, hogy a kérelem befogadásával kapcsolatos aggályokat jelezték a külügyminisztérium konzuli főosztálya felé, amelynek vezetője válaszában kifejtette, hogy a konzulátus a II. tv. 88. § (2) bekezdése szerinti azonnali hiánypótlás kiadása iránti kötelezettségét teljesítette. 
A jogi képviselő azonban arra hivatkozott, hogy tudomásuk szerint a megjelölt 2009. szeptemberi, illetőleg azt követő alkalmakkor nem kerül sor hiánypótlási felhívás átadására. A kérelmezőnek mindössze szóban jelezték - az első alkalommal átvett iratok után átvételi elismervény nélkül -, hogy a kérelmet hiányosnak tekintik és további dokumentumok benyújtása szükséges. 
Ez az eljárás végső soron azt eredményezte, hogy bár a Vhr. 57. § (3) bekezdésében meghatározott ún. 6 hónapos szabály letelte előtt kezdeményezték az eljárás megindítását, a konzulátus nem vette be a kérelmeket és a kérelmezők szempontjából eredménytelenül telt el a kedvezményes elbírálást biztosító 6 hónap. 
Az igazolási kérelmet azzal indokolta, hogy a 6 hónapos kedvezményes időszak elmulasztása nem a felperes édesapjának felróható, hanem a konzulátus mulasztása folytán telt el eredménytelenül. Hivatkozott arra is, hogy a külügyminisztérium konzuli főosztálya a lefolytatott vizsgálatot követően nem tagadta a tényt, hogy a felperes édesapja a 6 hónapos kedvezményes időszak eltelte előtt két alkalommal is járt a konzulátuson azzal a szándékkal, hogy benyújtsa a családi együttélés biztosítása céljából a tartózkodási engedély iránti kérelmet. Mindezek alapján kérte, hogy a Vhr. 57. § (3) bekezdése alapján a II. tv. 13. § (1) bekezdés e)-q) pontjaiban meghatározott feltételek igazolása alól a hatóság tekintsen el. 

Az elsőfokú hatóság a felperes ügyféli jogosultságát nem vitatta.
Az igazolási kérelem benyújtását követően a tartózkodási engedély kiadása iránti kérelem elbírálására indult eljárást az igazolási kérelem elbírálásáig - hatáskör hiányában - felfüggesztette. 

Utóbb az elsőfokú hatóság felettes szerve levélben úgy foglalt állást, hogy miután a II. tv. 33. § (2) bekezdése alapján a tartózkodási engedély kiadása iránti kérelemről a regionális igazgatóság dönt, ezért a Ket. 66. § (2) bekezdése szerint az igazolási kérelemről is az a hatóság dönt, amelynek eljárása során a mulasztás történt. Rögzítésre került, hogy a konzuli tisztviselő szerepe a kérelem átvételében merül ki, a kérelem tárgyában hozott - akár közbenső - döntés meghozatalára nincs hatásköre. 
Rögzítette azt is, hogy amennyiben a kérelem benyújtásával kapcsolatos probléma merül fel, a regionális igazgatóságnak lehetősége van és a Ket. 50. § (1) bekezdése alapján kötelessége is a tényállás tisztázása érdekében a konzuli tisztviselőt megkeresni és a beadványban szereplő tények vonatkozásában tájékoztatást kérni. Ezt követően pedig kitért a Ket. 66. § (1) bekezdése szerinti igazolási kérelem értelmezésére is. 

Az elsőfokú hatóság ezt követően a felperesnek mind az apja, mind az anyja kérelme ügyében benyújtott igazolási kérelemét elutasította. Abban rögzítette, hogy a családegyesítési célú tartózkodási engedély és egyben tartózkodási engedély felvételére jogosító vízum kiadása iránti kérelem 2010. február 17-én került beadásra Islamabadban, a Magyar Köztársaság Külképviseletén. Miután a kérelmezők gyermeke 2009. április 21-én került menekültként elismerésre, így a Vhr. 57. § (3) bekezdésében foglalt 6 hónapos határidő a menekültkénti elismerés és a kérelem benyújtása között eltelt, ezért a II. tv. 13. § (1) bekezdésében foglalt feltételeket igazolni kell. 
Ezt követően a hatóság felsorolta, hogy a korábbi hiánypótlási felhívásoknak miként tettek - illetve nem tettek - eleget a felperes szülei. Ezután hivatkozott a Ket. 66. § (1) bekezdésére és azt be is idézte. Álláspontja szerint a Ket. két kimentési okot határoz meg, az érintett akadályoztatását és a hatóság közrehatását. 
A Vhr. 57. § (3) bekezdése tekintetében pedig úgy nyilatkozott, hogy az nem a kérelem benyújtásának határnapját vagy határidejét határozza meg, hanem egy 6 hónapos időtartamot nevesít, melynek leteltét követően a kérelmezőnek a feltételeket igazolnia kell. Ezen időtartam letelte azonban a kérelem benyújtásának nem akadálya figyelemmel arra, hogy a tartózkodási engedély kiadása iránti kérelem benyújtásának nincs határideje, ezért annak benyújtásával késedelembe sem lehet esni. 
Az indokolás tartalmazza azt is, hogy az ügyfél amennyiben tudomással bír arról, hogy a családtag menekültként történő elismerését követő 6 hónapon belül a feltételek igazolása nélkül kaphat tartózkodási engedélyt és az engedély átvételére jogosító vízumot, lehetősége van arra, hogy ilyen kérelmet terjesszen elő. Ha ezen lehetőséggel nem él a külföldi, akkor a kedvezményes időszak leteltét követően a tartózkodási engedély kiadásához szükséges feltételeket igazolni kell. 

Ezt követően a felperes szüleinek útlevele érvényességével kapcsolatban (is) további hiánypótlási felhívást adott ki. 

Az elsőfokú eljárás befejezéseként a hatóság elutasította a felperes szüleinek tartózkodási engedély kiadása iránti kérelmét. Az elutasítást a II. tv. 13. § (1) bekezdésében előírt feltételek nem teljesítésére alapította. 
Hivatkozott a II. tv. 18. § (1) bekezdésére, miszerint a tartózkodási engedély kiadását meg kell tagadni, ha a harmadik országbeli állampolgár nem felel meg a 13. § (1) bekezdés a), valamint c)-i) pontjaiban foglalt valamely feltételeknek. Miután a felperesek szülei magyarországi megélhetésüket és lakhatásukat igazolni nem tudták, ezért a kérelmet elutasította. 

A felperes fellebbezéseit, amelyek mind az igazolási kérelmet elutasító végzésre, mind pedig az elsőfokú határozatra kiterjedt, a másodfokú hatóság a 106-T-16870/4/2010. és a 106-T-16868/4/2010. számú, 2010. október 1-jén meghozott határozataival bírálta el és az elsőfokú döntéseket helybenhagyta. 

A másodfokú eljárásokban az is megállapításra került - miután a kérelmezők a meghosszabbított érvényességű útleveleik másolatát a másodfokú határozat meghozataláig nem csatolták és a határidő meghosszabbítását sem kérelmezték -, hogy miután útlevelük érvényessége 2010. szeptember 13-án lejárt, ezért érvényes úti okmánnyal sem rendelkeznek, így a II. tv. (1) bekezdés a) pontjában előírt feltételeknek nem tesznek eleget. 

Az igazolási kérelmet elutasító végzés fellebbezésének elbírálása során az elsőfokú hatósággal egyező jogi álláspontot foglalt el. Abban rögzítette, hogy figyelemmel arra, hogy az elsőfokú eljárás a kérelem benyújtásával (átvételével) indul, amely kétséget kizáróan 2010. február 17-én történt, így az eljárásban nem bír relevanciával azon tény, hogy a kérelmező korábban már járt a konzulátuson. Így az elsőfokú hatóság jogszerűen utasította el a jogi képviselő igazolási kérelmét, mivel a tartózkodási engedély benyújtásának határnapja vagy határideje nincs. 

Miután pedig az elsőfokú határozatban foglalt feltételeket nem teljesítették a kérelmezők, így a kérelem elutasításának volt helye. 

A kiskorú felperes keresetet nyújtott be az alperes 106-T-16871/4/2010. számú és a 106-T-16868/4/2010. számú határozatai felülvizsgálatára.
Abban az alperes határozatainak az elsőfokú határozatokra kiterjedő hatályon kívül helyezését és az alperes új eljárásra kötelezését kérte. 
Kifejtette, hogy az alperes addig húzta az időben meg sem indított eljárást, hogy a kérelmezők útlevelének érvényessége lejárt. Az érvényes úti okmányokat a kérelmezők be tudják szerezni, ugyanakkor a család rendkívül rossz körülmények között él és elsősorban élelemre kell a pénzt költenie amellett, hogy az okiratok beszerzése nem egyszerű egy sokgyerekes családnak egy idegen országban. Ezért nem fogadható el, hogy az alperes egy eljárást nem fejez be a jogszabályi határidőn belül és miután az útlevél érvényessége lejár, erre elutasító döntést alapoz. A hatóság nem hivatkozhat az útlevél érvényességének lejártára, ha megsérti a Ket. 33. §-át az eljárás felesleges felfüggesztése és részben szükségtelen hiánypótlási felhívás mellett. 
Kifogásolta, hogy a kérelmezők felpereshez fűződő családi kapcsolatát ugyan nem cáfolta a hatóság de nem is indokolta érdemben, hogy miért nem fogadta el a becsatolt iratokat, ehhez képest megállapította, hogy a felperes a kérelmezők gyermeke. Hivatkozott arra, hogy a családegyesítési céltól eltérő tartózkodási szándékra nézve az eljárásban semmilyen adat nem merült fel - mégpedig azért, mert ilyen körülmény nincs -. 
Hivatkozott arra, hogy az alperes tévesen foglalt állást az igazolási kérelem visszautasítása körében, sajátosan értelmezve egy jogszabályban meghatározott időtartamot (Vhr. 57. § (3) bekezdés). Álláspontja szerint bizonyítható, hogy a kérelmező (a családjával) már 2009. augusztusában be kívánta nyújtani a kérelmét és a külképviseletnek az átvételt mondva csinált indokokra hivatkozva megtagadó mulasztása miatt benyújtott igazolási kérelmet elutasító alperesi határozat jogsértő, ellentétes a Ket. 66. §-ával. Emellett abban nyoma sincs a méltányosságnak és a gyermek mindenekfelett álló érdeke megfontolásának. 

Álláspontja szerint az eljárásban a Vhr. 57. § (3) bekezdését kell alkalmazni, ezért az alperes jogsértően vizsgálta a II. tv. 13. § (1) bekezdés e), g) pontját. Ezt követően még a II. tv-nek a családtagokra vonatkozó szabályozását értelmezte. 

Az alperes ellenkérelmeiben a felperes kereseteinek elutasítását kérte. 
Jogi álláspontját a másodfokú határozatokban foglaltak szerint tartotta fenn. 

A felperes a kitűzött tárgyaláson úgy nyilatkozott, hogy álláspontja szerint a külképviselet idegenrendészeti hatóságként jár el, így része az eljárásnak. A felperes szüleinek kérelmét - ami adott esetben egy formanyomtatvány - a külképviseletnek be kellett volna fogadnia akár a saját hatáskörébe tartozó, akár pedig a regionális igazgatóság hatáskörébe tartozó idegenrendészeti eljárásról van szó. Az eljárás a kérelem benyújtásával indul meg. Önmagában az a körülmény, hogy adott esetben az ügyintézési határidő nem a kérelem benyújtásától, hanem a regionális igazgatósághoz történő megérkezéstől számítódik, az egy praktikus jogalkotói intézkedés. 
Az igazolási kérelem tekintetében pedig, amennyiben a hatóságnak annak elbírálására hatásköre van, úgy a tényállást fel kellett volna tárnia és valamennyi körülmény tekintetében meg kellett volna indokolni a döntését. 

A bíróság az alperes határozatának jogszerűségét a fennálló tények és a határozat meghozatalkor hatályos jogszabályok alapján vizsgálta felül. 
A felperes keresete megalapozott.

A bíróság a felperes keresetlevele, illetőleg nyilatkozata alapján elsődlegesen az igazolási kérelem elbírálásának jogszerűségét vizsgálta és idevonatkozóan az eljárás megindulásának időpontját, illetőleg a hatóság hatáskörét.

A harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. tv. végrehajtásáról szóló 114/2007. (V.24.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Vhr.) 1. §-a értelmében a törvényben szabályozott közigazgatási hatósági eljárások (továbbiakban: idegenrendészeti eljárások) során a következő hatóságok (a továbbiakban: idegenrendészeti hatóságok) járnak el ...
c) pont: A Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal ...
e) pont: A vízumkiadásra feljogosított konzuli tisztviselő.

A Vhr. 31. §-a értelmében a három hónapot meghaladó tartózkodásra jogosító vízum kiadására irányuló idegenrendészeti eljárás
a) pont: a konzuli tisztviselő,
b) pont: a hivatal,
c) pont: a regionális igazgatóság (a továbbiakban együtt: vízumkiadó hatóság) hatáskörébe tartozik.

A Vhr. 33. § (2) bekezdése szerint a tartózkodási engedély átvételére jogosító vízum iránti kérelemről a tartózkodási engedély kiadása iránti kérelmet elbíráló regionális igazgatóság dönt. A (3) bekezdés értelmében, ha a regionális igazgatóság a tartózkodási engedély kiadása iránti kérelemnek helyt ad, egyidejűleg a tartózkodási engedély átvételére jogosító vízum kiadását is engedélyezi és erről értesíti a konzuli tisztviselőt. A (4) bekezdés értelmében a tartózkodási engedély átvételére jogosító vízumot - a regionális igazgatóság döntése alapján - a konzuli tisztviselő adja ki.  

Az Vhr. 47. § (1) bekezdése arról rendelkezik, hogy a tartózkodási engedély iránti kérelmet a (2) és (4) bekezdésben foglalt kivétellel - annál a konzuli tisztviselőnél vagy tartózkodási engedély iránti kérelem átvételére felhatalmazott egyéb helyen kell benyújtani, amely a kérelmező állandó vagy szokásos tartózkodási helye, illetve állampolgársága szerinti országban működik. 
A (3) bekezdés értelmében a konzuli tisztviselő a tartózkodási engedély kiadása iránti kérelmet a kérelem benyújtását követően haladéktalanul felterjeszti a harmadik országbeli állampolgár jövőbeni magyarországi szálláshelye szerint illetékes regionális igazgatóságnak. 

A Vhr. 57. § (3) bekezdése értelmében a menekültként elismert harmadik országbeli állampolgár családtagjának a II. tv. 13. § (1) bekezdés e), g) pontjaiban foglalt feltételek fennállását akkor kell igazolnia, ha a menekültkénti elismerés és a családegyesítés kérelmezése között 6 hónapnál hosszabb időtartam telt el.

A fenti jogszabályhelyek összevetése után a felperes apjának a saját, illetőleg családja családegyesítési jogcímen kérelmezett 3 hónapot meghaladó tartózkodási engedély iránti - egyben tartózkodási engedély átvételére jogosító vízum iránti - eljárás akkor indult meg, amikor a felperes apja a konzuli tisztviselőnél (konzulátuson) azt először a formanyomtatvány benyújtásával kérelmezte, illetve bizonyíthatóan kérelmezni kívánta. 

A hivatkozott jogszabály szerint a konzuli tisztviselőnek a kérelmet a benyújtást követően haladéktalanul fel kell terjesztenie. A II. tv. 88. § (2) bekezdése értelmében a kérelem hiányosan történő benyújtása esetén a hiánypótlási felhívást az ügyfél részére az eljáró hatóság azonnal átadja.
Fentiek szerint tehát a konzuli tisztviselőnek a felperes apja által benyújtani kívánt kérelmet az első alkalomkor be kellett volna fogadnia az azonnali hiánypótlás kiadása mellett. Értelemszerűen hiánypótlást csak akkor lehet kiadni, ha egy eljárás megindult - azt kérelmezték -, egyebekben a hiánypótlás értelmetlen volna.

A Ket. 66. § (2) bekezdése értelmében az igazolási kérelemről az a hatóság dönt, amelynek eljárása során a mulasztás történt. Fentiek után megállapítható, hogy a mulasztás az elsőfokú hatóság eljárása során történt figyelemmel arra, hogy a regionális hatóság hatáskörébe tartozó tartózkodási engedély kiadása iránti kérelmet a konzuli tisztviselőnél kell előterjeszteni. Ennek alapján pedig, akár a kérelmező mulasztja el a 6 hónapos határidőt, akár a kérelmet befogadó szerv mulaszt, az eljárás megindulásával a regionális igazgatóság hatásköre már fennáll, ezért helyes volt az az álláspont, hogy a regionális igazgatóságnak kellett elbírálnia az igazolási kérelmet. 

Az igazolási kérelmet a kiskorú felperes jogi képviselője a 2010. március 5-i hiánypótlási felhívás miatt nyújtotta be, azonban érdemben az ténylegesen arra vonatkozott, hogy a felperes apja a tartózkodási engedély iránti kérelmet még a számukra kedvező, a Vhr. 57. § (3) bekezdésében foglalt 6 hónapos határidőn belül kívánta benyújtani, azonban az a hatóság részéről nem került elfogadásra.
Az eljáró elsőfokú hatóságnak a kérelem tartalma szerint azt kellett volna vizsgálnia, hogy a felperes apja a menekültként elismert kiskorú gyermeke menekültkénti elismerését követő 6 hónapon belül kérelmezte-e a tartózkodási engedély kiadását. Ehhez pedig vizsgálni kellett volna a kérelmezés körülményeit, a konzuli tisztviselő eljárását.
Az elsőfokú hatóságnak rendelkezésére álltak iratok, amelyekből a kérelmet elbírálhatta volna de szükség esetén - egyezően a felettes szerve korábbi álláspontjával -a konzuli tisztviselőt is meghallgathatta volna.
Amennyiben pedig az igazolási kérelem érdemi elbírálása során az bizonyosodott volna be, hogy a kérelmezők részéről azért telt el eredménytelenül a kedvezményes 6 hónapos határidő, mert a hatóság mulasztott a kérelem átvétele (befogadása) során, úgy ez a körülmény az érdemi döntést alapvetően befolyásolja.
 
Azonban sem az elsőfokú, sem a másodfokú hatóság nem vizsgálta érdemben az igazolási kérelmet, az abban előadott tételes kifogásokat és ezzel megsértették a Ket.66.§. (1) bekezdését. Ez az eljárási jogszabálysértés olyan súlyú, ami az érdemi döntésre is kihat, ezért a perben a Ket. 111.§.(1) bekezdése alkalmazásának - a közigazgatási döntés hatályon kívül helyezése - van helye. 
 
A további kereseti észrevételek körében: 
A 13. § (1) bekezdés a) pontját az eljáró hatóságok vizsgálhatták, azonban nem vitatottan az elsőfokú hatóság indokolatlanul függesztette fel az igazolási kérelem elbírálása miatt az eljárást hatáskör hiányára hivatkozással. Mind az ezen időtartam, mind pedig a felesleges hiánypótlások eredményezték azt, hogy a felperes szüleinek eredetileg - 2010. szeptember 13-ig - érvényes útlevele a másodfokú hatóság eljárása alatt lejárt és ezen okból is elutasították a kérelmet. 

Helyesen hivatkozott a felperes arra is, hogy a felperes apján kívül a további családtagok, így a felperes anyja tekintetében sem, a családi kapcsolatot lényegében nem fogadta el igazoltnak a hatóság, azonban azt érdemben nem indokolta, ezen belül azt sem, hogy a quetta-i afgán Főkonzulátus által utólag kiállított születési és házassági anyakönyvi kivonatot miért nem fogadta el hiteles támogató dokumentumként. 
 Azt ugyan a hatóság kifejtette, hogy a családi kapcsolatot igazoló okirat hiánya miatt nem lehetséges a tartózkodási engedély elutasítása, ugyanakkor arra hivatkozott, hogy az egyéb feltételeket sem igazolta a kérelmező. Ezzel szemben minden feltételt elutasító döntést külön, külön érdemben meg kell indokolni. 

Fentiek után, mivel az alperes döntése jogszabálysértő volt, ezért azt a bíróság a  Pp. 339. § (1) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte és az elsőfokú hatóságot új eljárás lefolytatására kötelezte.

Az új eljárásban az elsőfokú hatóságnak az igazolási kérelmet annak tartalma alapján érdemben kell elbírálnia a Ket. 66. § (1)-(2) bekezdésében foglaltak szerint. Amennyiben pedig megalapozott az igazolási kérelem (a hatóság mulasztott), alkalmazni kell Ket. 67.§.(1) bekezdésében foglaltakat.  

Ugyanakkor a bíróság rögzíti, hogy a Ket.111.§ (3) bekezdésében foglaltak az új eljárásban a hatóságot azokban a kérdésekben kérdésekben köti, amelyeket a bíróság a keresetlevél alapján a elbírált. Így a bíróság döntése nem jelenti azt, hogy az elsőfokú hatóság az eljárása során nem vizsgálhatja az egyéb - a kérelem benyújtásának - feltételét.
Meg kell azt is jegyezni, hogy ugyan az új eljárásban az ott feltárandó tényleges kérelmezés - eljárás megindulása - időpontjára visszamenően kell alkalmazni a jogszabályokat, az idő múlása nem mentesíti a kérelmezőket attól, hogy érvényes úti okmánnyal rendelkezzenek. 

A kiskorú felperes pernyertes lett, így a perköltség a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján az alperest terheli. Eszerint a jogi képviselő munkadíját meg kell fizetnie, amelynek mértékét a bíróság a 32/2009. (VIII.22.) IM. rendelet 3. § (3) és (6) bekezdése alapján állapított meg arra figyelemmel, hogy a perben ugyan a bíróság csak egy tárgyalást tartott, de a felperes részletes keresetlevelet nyújtott be és a kitűzött tárgyaláson további érdemi nyilatkozatot tett. 
Az alperes alanyi illetékmentes, ezért a feljegyzett eljárási illetéket a Magyar Állam viseli.

	Székesfehérvár, 2011. február 10.

Müllerné dr. Hradszky Erzsébet
										bíró