Fejér Megyei Bíróság
21.K.21.179/2011/2. szám

a magyar köztársaság nevében!

A Fejér Megyei Bíróság dr. Tornyi Róbert ügyvéd (ügyvéd címe) által képviselt felperes neve. (felperes címe) felperesnek,- dr. Bráth Mária jogtanácsos által képviselt Fejér Megyei Kormányhivatal Földhivatala (alperes címe.) alperes ellen tulajdonjog bejegyzése ügyében hozott közigazgatási határozat felülvizsgálata iránti perben a bíróság tárgyalás tartása nélkül meghozta az alábbi 

í t é l e t e t :

az alperes 30.594/2011. számú határozatát - az elsőfokú határozatra kiterjedően - megváltoztatja. 

Elrendeli a felperes neve. (felperes címe) tulajdonjogának bejegyzését az E. x utca y házszám, 1598/2 hrsz-ú belterületi ingatlanra.

Kötelezi az alperest, hogy a felperesnek 15 napon belül fizessen meg 10.000,- (tízezer) forint perköltséget.

Az ítélet ellen fellebbezésnek helye nincs. 

I n d o k o l á s

A bíróság a felperes keresetlevele, az alperes nyilatkozata és a perbe becsatolt iratok alapján az alábbi tényállást tárta fel. 

A felperes 2010. december 22-én kötött adásvételi szerződést a fent megjelölt számú ingatlanra.
A szerződés 1.2. pontjában rögzítették, hogy az ingatlan tulajdoni lap másolatán milyen jogok, feljegyzések szerepelnek. Ezen belül is a felperes javára vételi jog, a Bank 1. javára önálló zálogjog, a Bank 2. javára végrehajtási jog és ugyancsak a Bank 1. javára végrehajtási jog van bejegyezve. 
A szerződés 2.2. pontja szerint az ingatlan vételárának meghatározása arra tekintettel is történt, hogy az ingatlanon fennálló terhek jogosultjai követelése lejárt és végrehajtási eljárást kívánnak indítani mind a követelés árverés útján történő megtérítése, mind az ingatlan közvetlen kiürítése iránt, amennyiben a tartozás nem kerülne kiegyenlítésre haladéktalanul. 
A szerződés 5.1. pontjában a felperes, mint vevő tudomásul vette, hogy az ingatlant a szerződésben konkrétan megjelölt terhekkel terhelten szerzi meg. 
Az eladók a 6.1. pontban a tulajdonjog bejegyzési engedélyt megadták. 

A felperes 2010. december 22-én ingatlan-nyilvántartási kérelmet nyújtott be az elsőfokú hatósághoz. Abban a csatolt adásvételi szerződés alapján a tulajdonjoga bejegyzését kérte az E., x utca y házszám alatti 1598/2 hrsz-ú ingatlanra.

Az elsőfokú hatóság hiánypótlásra hívta fel a felperest. A bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. tv. (a továbbiakban: Vht.) 138. § (6) bekezdésére hivatkozva kérte a Bank 1. és a Bank 2., mint végrehajtási jog jogosultak nyilatkozata becsatolását arra vonatkozóan, hogy a tulajdonjog bejegyzése a végrehajtási jogukat nem sérti, illetőleg a végrehajtás célját nem hiúsítja meg. 

A földhivatal álláspontja szerint a hivatkozott jogszabályhely értelmében a tulajdonjog bejegyzéshez a végrehajtási jog jogosultjainak hozzájárulása szükséges. 

A felperes álláspontja az volt, hogy a Vht. hivatkozott jogszabályhelye nem jelent elidegenítési és terhelési tilalmat az olyan ingatlanra vonatkozóan, amelyre végrehajtási jog került bejegyzésre, ezért a végrehajtást kérők engedélye vagy hozzájárulása nem feltétele a tulajdonjog változás bejegyzésnek, amennyiben az új vevő terhelten, a bejegyzett jogok sérelme nélkül szerzi meg az ingatlan tulajdonjogát, ahogy ez a felperes, mint vevő és az eladók eredeti szándéka. Kérte, hogy a földhivatal a bejegyzett végrehajtási jog, valamint önálló zálogjog változatlansága mellett jegyezze be a felperes tulajdonjogát. 

Az elsőfokú hatóság a felperes tulajdonjog bejegyzés iránti kérelmét elutasította. A határozat jogalapjaként a már hivatkozott Vhr. 138. § (6) bekezdését, továbbá az ingatlan-nyilvántartásról szóló 1997. évi CXLI. tv. 39. § (1) bekezdésében, valamint 40. § (1) és (4) bekezdésében foglaltakat jelölte meg. 

A felperes fellebbezését a másodfokú hatóság a 31264/6/2011. számú, 2011. április 20-án kelt határozattal bírálta el és az elsőfokú döntést helybenhagyta.
Azt a másodfokú hatóság maga is rögzítette, hogy a zálogjog - mivel elidegenítési és terhelési tilalommal nem biztosított - további jog vagy tény bejegyzését nem akadályozza.
A továbbiakban azonban az elsőfokú hatósággal egyezően a Vht. 138. § (6) bekezdésére hivatkozott. Álláspontja szerint az ingatlan-nyilvántartási jogszabályok ugyan lehetővé teszik további jogok és tények bejegyzését a végrehajtási jogot követően, azt azonban csak a végrehajtási jog jogosultja tudja eldönteni, hogy a további bejegyzés sérti-e a végrehajtási jogát. Az eljáró körzeti földhivatalnak hiánypótlási felhívás keretében kellett bekérnie a jogosultak hozzájáruló nyilatkozatát a tulajdonjog változás átvezetéséhez. 
Miután a felperes a hiánypótlási felhívásra nem csatolta a nyilatkozatokat, ezért az elsőfokú hatóság helyesen döntött az elutasítás vonatkozásában. 

A felperes keresetet nyújtott be az alperes 31264/6/2011. számú határozata felülvizsgálatára jogszabálysértésre hivatkozással.
Abban a Vht. 138. § (6) bekezdése kapcsán kifejtette, hogy az ingatlanra bejegyzett végrehajtási jog a bejegyzés időpontjától kezdődően már nem az adós személyéhez, hanem az érintett ingatlanhoz kötődik. Ez által a végrehajtást kérő jogát nem sérti a tulajdonszerzés, hiszen az ingatlan mindenkori tulajdonosát azonos tartalommal terheli a végrehajtási jog. Amennyiben a vevő végrehajtási joggal terhelt ingatlant szerez meg, ezt annak tudatában teszi, hogy a végrehajtást ő tűrni köteles. 
Hivatkozott arra, hogy a Vht. 138. § (6) bekezdése nem tartalmaz olyan rendelkezést, hogy ne lehetne jogot szerezni a lefoglalt ingatlanon, másrészről az Inytv. sem tartalmaz olyan rendelkezést, hogy a végrehajtási jog bejegyzése elidegenítési és terhelési tilalommal járna együtt. 
A Vht. alapján utalt arra, hogy az ingó dolgok végrehajtásánál a Vht. előírja, hogy a végrehajtás alá vont ingóságot nem lehet elidegeníteni. Az ingatlan végrehajtásáról szóló szabályok között ilyen rendelkezés nem található. 
Az ingatlan-nyilvántartás az abban feltüntetett adatokat közhitelesen igazolja, így az ingatlan megszerzője tudatában van annak, hogy végrehajtási joggal terhelt ingatlant vesz, amelynek következtében szükségtelen az elidegenítési tilalom bevezetése, hiszen egy ingatlant tulajdonos váltással nem lehet kivonni a végrehajtás alól. A tulajdonosváltozással az ingatlan értéke nem csökken, nem keletkezik rajta olyan jogosultság, amely következtében nem, vagy nehezebben lehetne értékesíteni a végrehajtási eljárás során. Ez által a végrehajtást kérő joga, illetve a végrehajtás sikeressége semmilyen módon nem sérül és ezért nincs olyan jogszabályi rendelkezés, amely megkövetelné a végrehajtási joggal terhelt ingatlan elidegenítése során a végrehajtást kérő hozzájárulásának beszerzését. 
A másodfokú közigazgatási határozat azon indokolása, hogy a jogsérelmet csak maga a végrehajtást kérő tudja eldönteni, helytelen, hiszen jogbizonytalanságot eredményez az által, hogy diszkrecionális jogkört kíván adni a végrehajtást kérőnek egy olyan kérdésben, ami egyértelműen rendezett a jogszabályok által. 
Keresete tárgyaláson kívüli elbírálását kérte.

Az alperes nyilatkozatában a felperes keresetének elutasítását és perköltségben marasztalását kérte.
Jogi álláspontját a másodfokú határozatban foglaltak szerint fenntartotta. 
Megerősítette, hogy az ingatlan-nyilvántartási jogszabályok ugyan lehetővé teszik további jogok és tények bejegyzését a végrehajtási jogot követően, de csak a végrehajtási jog jogosultja tudja eldönteni, hogy a további bejegyzés sérti-e a végrehajtási jogát. Ezért a hatóságnak hiánypótlási felhívás keretében kellett bekérnie a végrehajtási jog jogosultjainak hozzájáruló nyilatkozatát a tulajdonjog változás átvezetéséhez. 

A bíróság a Pp. 339/A. § alapján az alperes határozatának jogszerűségét a fennálló tények és a határozat meghozatalakor hatályos jogszabály alapján bírálta el. 
A felperes keresete megalapozott.

A kereset alapján a bíróságnak abban kellett döntenie, hogy a Vht. 138. § (6) bekezdése alapján a perbeli tulajdonjog változás bejegyzéséhez szükséges-e a végrehajtási jog jogosultjainak hozzájáruló nyilatkozata.
 
A Vht. 138. § (6) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a lefoglalt ingatlanra vonatkozólag jogot csak azzal a feltétellel lehet szerezni, hogy az a végrehajtást kérő végrehajtási jogát nem sérti és a végrehajtás célját nem hiúsítja meg.

A Vht. 138. § (6) bekezdése - a Vht. Nagykommentárja szerint - a lefoglalt ingatlan megterheléséről szól. A bekezdéséhez fűzött indokolás alátámasztja a felperes által előadottakat, miszerint a végrehajtás során az ingatlan lefoglalása nem jelenti azt, hogy az adós tulajdonjoga, elidegenítési vagy terhelési joga korlátozva lenne. A végrehajtási jog bejegyzését követően is lehetősége van arra, hogy az ingatlant megterhelje vagy értékesítse. Ebben az esetben azonban a bejegyzés alapját képező szerződésben fel kell tüntetni, hogy a vevő vagy meghatározott jog jogosultja végrehajtási joggal terhelt ingatlanon szerez jogot. Ennek megfelelően egy esetleges árverés sikeressége esetén a végrehajtás alól nem mentesülhet az ingatlan (...).
Arra azonban minden esetben figyelemmel kell lenni, hogy a foglalást követően bejegyzett jog ne sértse a végrehajtást kérő jogait.

Mint, ahogy a jogszabály tételes szövege, úgy annak kommentárja sem ad eligazítást arra, hogy ténylegesen kinek a feladata és miként kell biztosítani azt, hogy a végrehajtást kérő végrehajtási joga ne sérüljön. 
A jogszabály szövegéből azonban az nem következik, hogy a lefoglalt ingatlanra vonatkozó új jog bejegyzéséhez a már bejegyzett jogok jogosultjainak hozzájáruló nyilatkozatára lenne szükség. Ezen nyilatkozat megkövetelésére csak a jogszabály kogens előírása alapján van lehetőség.

A tulajdonjog változás nem jelenti az ingatlan megterhelését. A tulajdonjog változás, mint jog bejegyzése - amennyiben a szerződésben feltüntetésre került, hogy a vevő annak ismertében van, hogy a végrehajtási joggal terhelt ingatlant vásárol meg, ilyen teherrel rendelkező ingatlanon kíván tulajdonjogot szerezni - e körben minden további vizsgálat, nyilatkozat kérés nélkül az ingatlan-nyilvántartásba bejegyezhető. 
Helyesen hivatkozott arra a felperes, hogy a végrehajtási jog az ingatlanhoz kapcsolódik. Az ingatlan tulajdonosának változásával a végrehajtási jog nem változik, az az ingatlanon továbbra is fennáll. Ennek megfelelően, amennyiben az ingatlan árverésre kerül, úgy az ingatlan tulajdonosa tűrni köteles az ingatlanra bejegyzett igény érvényesítését. Mindezek alapján a bíróság álláspontja is az, hogy a tulajdonjog változás, mint jog bejegyzése nem sérti a végrehajtást kérő végrehajtási jogát és nem hiúsítja meg a végrehajtás célját. 

Miután az támadott döntés alapját képező jogszabályhely nem írja elő a tulajdonjog bejegyzési kérelem teljesítéséhez a végrehajtási jog jogosultja nyilatkozatát, hozzájárulását, ezért jogszabálysértően utasította el a hatóság a felperes tulajdonjog bejegyzési kérelmét. 
Fentiek alapján a bíróság a Pp. 339. § (2) bekezdés f) pontja értelmében az elutasító döntést megváltoztatta - és arra is figyelemmel, hogy a bejegyezhetőség tekintetében egyéb hiánypótlásra nem hívta fel a felperest, illetve egyéb akadályt sem jelölt meg - és a felperes tulajdonjogának bejegyzését elrendelte. 

Az alperes pervesztes lett, a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján a perköltséget neki kell viselni. Alanyi illetékmentessége folytán a feljegyzett eljárási illeték az állam terhén marad. A felperes jogi képviselőjének perköltségét a 32/2003. (VIII.22.) IM. rendelet 3. § (3) bekezdése alapján állapította meg a bíróság.

	Székesfehérvár, 2011. szeptember 28.

Müllerné dr. Hradszky Erzsébet
										bíró