Fejér Megyei Bíróság
8.K.22.577/2010/12. szám

a magyar köztársaság nevében!

	A Fejér Megyei Bíróság dr. Vincze Tamás ügyvéd (cím) által képviselt felperes neve(felperes címe) felperesnek,- Fodor Nóra hatósági ügyintéző által képviselt Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága Hatósági Főosztálya (alperes címe) alperes ellen adóügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt indított perében meghozta az alábbi

ítéletet:

	a felperes keresetét elutasítja.

	Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak - felhívásra és az abban közölt módon - 718.800,- (Hétszáztizennyolcezer-nyolcszáz) Ft eljárási illetéket. 

	Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 299.500,- (Kettőszázkilencvenkilencezer-ötszáz) Ft perköltséget.

	Az ítélet ellen fellebbezésnek nincs helye.

Indokolás:

	A bíróság a felperes keresetlevele, az alperes érdemi ellenkérelme, a közigazgatási iratok alapján az alábbi tényállást állapította meg:

Az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Közép-dunántúli Regionális Igazgatóságának Magánszemélyek és Egyéni Vállalkozások Ellenőrzési Főosztálya (továbbiakban: elsőfokú hatóság) a 826/1220. számú megbízólevéllel 2004-2007. év időszakra személyi jövedelemadó és százalékos egészségügyi hozzájárulás adónemekre kiterjedően bevallások utólagos vizsgálatára irányuló ellenőrzést végzett a felperesnél.
Az elsőfokú hatóság a 3761916461 számú határozatában a felperest 8.666.707,- Ft személyi jövedelemadó, 2.797.784,- Ft egészségügyi hozzájárulás, 5.989.631,- Ft adóbírság, 4.490.111,- Ft késedelmi pótlék megfizetésére kötelezte.

A megállapítás alapja a következő volt:

A felperes 1994. március 1. napjától a vizsgált időszakban is egyéni vállalkozást működtetett, melynek keretében növénytermesztéssel, betakarítást követő szolgáltatási tevékenységgel és általános állattartási és állattenyésztési szolgáltatással foglalkozott. Az egyéni vállalkozásának eredménye: 
2004. évben 1.039.962,- Ft veszteség,
2005. évben     82.929,- Ft veszteség,
2006. évben  1.164.356,- Ft nyereség,
2007. évben 34.156.697,- Ft veszteség.

Az elsőfokú hatóság az egyéni vállalkozással kapcsolatosan megállapítást nem tett, a bevételi és költség oldali számlákat, pénztárkönyveket áttekintve a bevallásban szereplő adatokat elfogadta.

A felperes egyéni vállalkozói tevékenysége mellett családi gazdálkodás vezető tagjaként is tevékenykedett a vizsgálattal érintett években. A családi gazdálkodásban felesége, fia is részt vett, így a családi gazdálkodás eredménye három fele oszlik meg közöttük. A családi gazdálkodás tevékenysége is az állattartásra, növénytermesztésre, mezőgazdasági munkákra korlátozódott. A felperes családi gazdálkodási tevékenységének eredménye a következő volt:
2004. év: 0,
2005. év:   1.864.426,- Ft veszteség,
2006. év:      443.617,- Ft nyereség,
2007. év:  12.706.753,- Ft veszteség.

Az elsőfokú hatóság a jegyzőkönyv 4. sz. mellékletében részletesen, táblázatban szerepeltette a családi gazdálkodás tevékenységének eredményeit és a családi gazdálkodási tevékenységgel kapcsolatban megállapítást nem tett. 

Az elsőfokú hatóság felszólította a felperest, hogy a vizsgálattal érintett évekre, mint magánszemély tegyen nyilatkozatot a bevételeire és a kiadásaira vonatkozóan. Az elsőfokú hatóság az adóvizsgálati jegyzőkönyv 1.sz. mellékletében felállította a felperes vizsgálattal érintett évekre vonatkozó bevételeit és kiadásait. 2004. évre megállapítást nem tett, 2005. évre megállapította, hogy a felperes 5.816.260,- Ft-tal magasabb összegű kiadást eszközölt, mint amilyen összegű bevétellel rendelkezett. 2006. évre megállapítást nem tett, a 2007. évre vonatkozóan megállapította, hogy a felperes 19.618.132,- Ft-tal magasabb összegű kiadást teljesített, mint amennyi bevétellel rendelkezett. A két adóévben jelentkező többletkiadás döntő részben abból adódott, hogy a felperes 2005. január 1-jén 5.000.000,- Ft tőkebetétet, 2005. december 1-jén 600.000,- Ft tőkebetétet eszközölt a vállalkozásába. 2007. évben június 8-án 1.000.000,- Ft-ot, június 15-én 2.000.000,- Ft-ot, június 19-én 7.000.000,- Ft-ot, június 30-án 2.000.000,- Ft-ot, augusztus 21-én 7.500.000,- Ft-ot, mindösszesen 19.500.000,- Ft-ot fizetett be tőkebetétként a vállalkozásába. Ugyanakkor a felperes a vállalkozásából tőke kivétet is eszközölt, mely a pénzforgalmi táblázatban bevételként szerepel.
Az elsőfokú hatóság a felperes pénztárkönyvét, illetve napló főkönyvét átnézve állapította meg a tőkebetétek összegét, mely a fentebb már felsoroltaknak megfelelően 2005. évben 5.600.000,- Ft, 2007. évben 19.500.000,- Ft, mindösszesen 25.100.000,- Ft volt. 
Megállapította, hogy a felperesnek legalább ennyi összeggel kellett rendelkeznie, amennyiben ezt a vállalkozásába be tudta fizetni, ezért felhívta az Adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (Art.) 108. §-ában foglaltakat, és a felperes 2005. és 2007. évi személyi jövedelemadó alapját becsléssel állapította meg. 

A felperes 2007. május 2. napjától 2007. november 15. napjáig összesen 18.090.000,- Ft-ot vett fel az ....................... Banknál vezetett bankszámláról készpénzben. Ezen 2007. évben felvett összesen 18.090.000,- Ft-ot az elsőfokú hatóság a felperes vállalkozásában bevételként már figyelembe vette. Ennek ellenére a vállalkozás 2007. évben folyamatosan negatív volt a bankszámláról felvett összegeken felül is, ezért szükség volt arra, hogy a felperes, mint magánszemély tagi betéteket nyújtson a vállalkozás rendelkezésére, azonban a vállalkozás bevételei között ezen tagi betétek bevételként figyelembevételre nem kerültek.

Az elsőfokú hatóság felhívta a Személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény (továbbiakban: Szja. törvény) 1. § /3/, 2. § /4/, 4. § /1/, 28. § /1/, 29. § /1/ bekezdésében foglaltakat. Megállapította, hogy a magánszemély minden jövedelme adóköteles és ez után állapította meg 2005. és 2007. évre vonatkozóan a személyi jövedelemadó különbözetet, mely egyben adóhiánynak minősül. 
Felhívta az Egészségügyi hozzájárulásról szóló 1998. évi LXVI. törvény (továbbiakban: Eho. törvény) 2,3,4, és 11. §-ában foglaltakat, és a 2005. és 2007. évre megállapított adóalap után százalékos egészségügyi hozzájárulás fizetési kötelezettséget állapított meg. Az Államháztartás egyensúlyát javító külön adóról és járadékról szóló 2006. évi LIX. törvény 2. § /2/ bekezdése alapján 2007. évre 514.771,- Ft különadó különbözetet állapított meg a felperes terhére.

Megjegyezni kívánja a bíróság, hogy az elsőfokú hatóság a határozat rendelkező részében feltüntetett táblában a különadó összegét szerepeltette, a rendelkező rész IV. pontjában, amikor felsorolta, hogy az adózót milyen adónemben, milyen összeg megfizetésére kötelezi, a különadót nem tüntette fel. Az elsőfokú hatóság az Art. 170. § /1/, /2/ bekezdése alapján 50 %-os bírságszintet alkalmazott, mert az Art. 171. § /1/ bekezdése szerinti kivételes méltánylást érdemlő körülményt nem talált. A késedelmi pótlékot az Art. 165. § /1/, /2/ bekezdése szerint állapította meg az eredeti esedékességtől a jegyzőkönyv keltéig.

A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes az elsőfokú határozat helybenhagyta. Megállapította, hogy az elsőfokú hatóság a tényállást teljes mértéken feltárta, a rendelkezésére álló bizonyítékokat okszerűen  mérlegelte. Jogszerű volt, hogy a felperes 2005. és 2007. évi adóalapját becsléssel állapította meg, mert alperes álláspontja szerint az elsőfokú hatóság bizonyította, hogy a becslés jogalapja fennáll. Hivatkozott a kialakított, következetes bírói gyakorlatra, mely szerint önmagában a bevallási adatok és a feltárt tagi hitel (vagyonbetét) ráfordítások összege közti ellentmondás megalapozza a becslés alkalmazhatóságát. 
Az alperes nem fogadta el a felperes fellebbezésében leírtakat, mely szerint a tőkebetét nyújtása a valóságban nem történt meg, és a könyvelési adatok hiteltelenek. Alperes megállapította, ahhoz, hogy a pénztáregyenleg ne legyen negatív, szükséges volt a tőkebetét befizetésére. Amennyiben ezen tételeket hiteltelennek minősítené az adóhatóság a felperes fellebbezésében foglaltaknak megfelelően, úgy a pénztárhiány összegét a magánszemély készpénz kiadásai között kellene szerepeltetnie a fedezetszámító táblázatban, mivel a pénztáregyenlege nem lehet negatív. 
Megállapította, hogy nem a tőkebetét összegét minősítette egyéb jövedelemnek az adóhatóság, hanem azt állapította meg, hogy legalább azzal megegyező ismeretlen forrásból származó jövedelemmel kellett, hogy rendelkezzen a felperes. Megállapította, hogy a felperesnek, mint magánszemélynek a vállalkozását kellett finanszíroznia a tőkebetétekkel annak érdekében, hogy a készpénzes számláit ki tudja fizetni, ezáltal a pénztáregyenlege ne forduljon át negatív összegbe. Alperes hangsúlyozta, hogy negatív pénztáregyenleg nem lehetséges. 
Megállapította azt is a rendelkezésre álló iratanyagokból, hogy a felperes könyvelésében készpénzzel fizetett számlák találhatók, tehát szükség volt a tőkebetétre. Az alperes nem fogadta el a felperes fellebbezésében foglaltakat, hogy a pénztárkönyv nyitó készletét vegyék figyelembe a fedezetszámítási táblázatban is, mivel ez esetben duplán kerülne a vállalkozás nyitó pénzkészlete figyelembe vételre. A nyitó pénzkészlet az év folyamán elköltésre került az egyéni vállalkozásban, ezért, mint magánszemély már nem tudja még egyszer felhasználni.

Az alperes határozatával szemben a felperes keresetlevelet terjesztett elő.
A felperes az első tárgyaláson a kereseti kérelmét a bíróságnál 4. sorszám alatt iktatott előkészítő iratával együtt az írásbelivel egyezően, változatlanul fenntartotta, azonban arra hivatkozott, hogy az alperes előkészítő iratát a tárgyalás napjáig nem kapta meg, arra mindenképpen érdemben kíván nyilatkozni. Kérte, hogy a bíróság tegye lehetővé, hogy a kereseti kérelmét az alperesi érdemi ellenkérelem tartalmának ismerete hiányában ne az első tárgyaláson, hanem azt követő tárgyalásig előterjeszthesse.

A közigazgatási perben a kereseti kérelmet az első tárgyaláson lehet megváltoztatni, azonban miután az alperesi képviselő az első tárgyaláson a felperes által felvett 18.090.000,- Ft-ról nyilatkozni nem tudott, erre vonatkozóan mindenképpen hiánypótlást kellett elrendelni. A bíróság lehetőséget adott a felperesnek arra, hogy ezen adat és információ ismeretében a kereseti kérelmét pontosítsa. 
Elsődleges kereseti kérelmében kérte, hogy a bíróság az alperes határozatát - az elsőfokú határozatra is kiterjedően - mint jogszabálysértő határozatokat a Pp. 339. § /1/ bekezdésének első fordulata alkalmazásával helyezze hatályon kívül. 
Másodlagos kereseti kérelmében kérte, hogy amennyiben a bíróság az elsődleges kereseti kérelmének nem adna helyt, úgy az alperes határozatát a javára változtassa meg. 
Kérte a felperes perköltségben való marasztalását.
Kérte, hogy a 2005. évre mind a személyi jövedelemadó, mind pedig az egészségügyi hozzájárulás adónemekben az adó alapját a bíróság 0,- Ft-ban állapítsa meg. Kérte, hogy 2007. évre vonatkozóan a beterjesztett, a teljes vizsgálattal érintett időszakot felölelő tételes és teljes készpénzforgalmi kimutatás alapján megállapított fedezethiány összegét az alperesi határozattól eltérően 2.444.407,- Ft-ban állapítsa meg. 
Kereseti érelmében előadta, hogy az Szja. törvény 9/A. § /1/ bekezdésében szabályozottak szerint az 5. sz. mellékletben meghatározott adó nyilvántartási kötelezettségének 2004-2005. évben naplófőkönyv vezetésével, míg 2006-2007. években pénztárkönyv vezetésével tett eleget. Ő a vizsgálat során állította, hogy a könyvelése téves, hiteltelen könyvelési tételeket tartalmaz. Sérelmezi, hogy a revízió nem tárta fel, hogy a könyvelésben bizonylat nélkül, vagy a megvalósult gazdasági eseményektől eltérő nevezéssel könyvelt tételeket. A hiteltelen könyvelési tételek ellenőrzését a közigazgatási szakban az alperes nem folytatta le. Ezt követően idézi az Szja. törvény 5. sz. melléklet I. pontjában az alapnyilvántartásokat, és felhívja a Számvitelről szóló 2000. évi C. törvény (továbbiakban: Számv. tv.) 15. § /2/ bekezdésében foglaltakat. A keresetéhez csatolja a 2003. évi záró banki egyenleget és a pénztárkészletét tartalmazó napló főkönyvi kivonatát, valamint a 2004. évi nyitó adatokat tartalmazó napló főkönyvi kivonatot. Megállapítja, hogy a naplófőkönyvi záró- és nyitóadatok eltérnek egymástól, ezt a jogszabálysértést az alperes nem tárta fel. Hivatkozik a Számv. tv. 165. § /1/ bekezdésében foglaltakra. Kéri a 2006. évben elért és csak a veszteség elhatárolás miatt nem adózó jövedelem összegét módosítani. 
Ezt követően hivatkozik a vállalkozás bank- pénztár közötti forgalom évenkénti eltérő könyvelésére, és bizonyítja, hogy a pénztárkönyvében és a naplófőkönyvében nem tisztázott hiteltelen gazdasági események szolgálnak az alperesi határozat alapjául. Az önálló tevékenység bevételének minősített, becsült bevétellel növelt tárgyévi eredmény megállapításakor kéri és indítványozza figyelembe venni az őstermelői tevékenység és az egyéni vállalkozói tevékenység esetén az Szja. törvény 22. § /2/ és 49/B. §-ában foglaltakat. 
Álláspontja szerint az ő vonatkozásában az alperes és elsőfokú hatóság által valószínűsített forráshiány minősítésére neki százalékos egészségügyi hozzájárulás fizetési kötelezettsége nem volt, miután egyéb jövedelemmel nem rendelkezett. Sérelmezi, hogy az egyéb jövedelemnek minősített összeg után különadó fizetési kötelezettség került a terhére megállapításra, mely álláspontja szerint törvénysértő. Álláspontja szerint az elsőfokú hatóság megsértette az Art. 97. §-ában foglaltakat, mert a tényállás tisztázása és bizonyítása során nem nyilatkoztatta a felperessel szintén közös háztartásban élő feleségét, (név),bár személyét a kiadások megállapításakor figyelembe vette. A 8. sorszámú előkészítő iratának mellékleteként becsatolta házastársa nyilatkozatát, és kérte, hogy a házastársa amely időpontban készpénz bevételhez jutott, azt az ő kiadásainál a bíróság vegye figyelembe. Becsatolta továbbá a házastársa által K-n, 2005. június 1. napján kelt adásvételi szerződést, mely szerint házastársa ingatlan értékesítésből 1.250.000,- Ft jövedelemhez jutott. Ugyanezen adásvételi szerződésből házastársa édesanyja 2.500.000,- Ft vételárban részesült, és házastársa 2005. augusztus 8-án és szeptember 20-án 2.500.000,- Ft-ot vett fel a pénzintézeti folyószámláról.
Ezt követően felhívta a 2004. évi CXL. törvény (továbbiakban: Ket.) 3. § /1/, /2/ bekezdésében foglaltakat, mely szerint a közigazgatási hatósági eljárásban a törvény keretei között a hivatalból való eljárás elve érvényesül. Kifogásolja, hogy a készpénzforgalmi kimutatás nem tartalmazza a háztartás nettó jövedelmét és a háztartás létminimumának a költségét sem, és a 2007. október és december havi 16.578.562,- Ft tőke kivét az alperes által az ellenőrzés teljes ideje alatt következetesen alkalmazott módszertől eltérően végleges vagyonvesztésként, kiadásként került számba véve. 
Becsatolta a 2003. év december havi naplófőkönyvi könyvelése iratát, a 2004. évi naplófőkönyvi könyvelése iratát, készpénzforgalmi kimutatását, ugyanezt 2005. évre, 2006, 2007. évi készpénzforgalmi kimutatását. 

Az alperes kérte a felperes kereseti kérelmének elutasítását, és a felperes perköltségben való marasztalását. 
Érdemi ellenkérelmében a keresettel támadott határozatában foglaltakat tartotta fenn.

A felperes keresete nem alapos.

A bíróság az alperes határozatának felülvizsgálata során a Polgári perrendtartásról szóló, többször módosított 1952. évi III. törvény (Pp.) 324. § /1/ bekezdése szerint lefolytatott eljárásban, valamint az Art. 143. § /1/ bekezdése alapján a kereseti kérelem és az ellenkérelem korlátai között azt vizsgálhatja, hogy a határozat megfelel- e a támadott rendelkezéseinek, az anyagi és eljárási szabályoknak, azaz a bíróság mindig az adott, konkrét keresettel támadott határozat jogszerűsége, avagy jogszerűtlensége tárgyában dönt. 

A bíróságnak a perben abban kellett állást foglalnia, hogy a felperes 2005. évben 5.816.260,- Ft, és 2007. évben 19.618.132,- Ft jövedelemmel rendelkezett-e.

Az egyes adókötelezettségek teljesítésére irányuló ellenőrzés az Art. 87. § /1/ bekezdés c./ pontjában meghatározottan ellenőrzési fajta, melynek során az adóhatóság elsősorban az adózónál fellelhető iratok vizsgálatával ellenőrzi, hogy az adózó eleget tett- e a törvényben előírt egyes adókötelezettségeinek, azokat határidőben, illetőleg az adó megállapítására, bevallására és megfizetésére alkalmas módon teljesítette- e az Art. 118. § /1/ bekezdése alapján.
Az Szja. törvény 2. § /1/ bekezdése szerint az Szja. törvény hatálya a magánszemélyre, annak jövedelmére, és az e jövedelemmel összefüggő adókötelezettségre terjed ki. A személyi jövedelemadó törvény hatálya alá tartozik a vállalkozói jövedelem szerinti adózást alkalmazó egyéni vállalkozó, akinek a vállalkozói bevételét és a vállalkozói jövedelmét az Szja. törvény X. sz. fejezetében foglalt rendelkezések szerint kell vezetnie és elszámolnia. A felperes, mint egyéni vállalkozó a személyi jövedelemadó törvény hatálya alá tartozik. Ugyancsak a személyi jövedelemadó hatálya alá tartozik, mint családi gazdálkodó. 
Az elsőfokú hatóság a felperes családi gazdálkodását és az egyéni vállalkozását a megbízólevélben feltüntetett vizsgálattal érintett években megvizsgálta, azokkal kapcsolatban észrevételt nem tett, elfogadta a felperes adóbevallásában foglaltakat, így a felperes felülvizsgálati kérelmében az erre irányuló észrevételeit a bíróság figyelembe venni nem tudja, mert a felperes egyéni vállalkozásával kapcsolatos megállapítások nem voltak.

Az elsőfokú hatóság a felperest, mint magánszemélyt vizsgálta, és azt kívánta feltárni, hogy a felperesnek, mint magánszemélynek a kiadásaira megvolt-e a hitelt érdemlő bizonylattal igazolt bevétele. Így a bíróság sem fogadja el a felperes kereseti kérelmében felhozott azon érveit, hogy az egyéni vállalkozásában a könyvelések, a bizonylat nélküli könyvelések nem helyesek, azok hiteltelenek, nem a jogszabálynak megfelelőek, és ezt a bíróság vegye figyelembe.

A bíróság a közigazgatási per során a már fent idézett jogszabályhely szerint a jogerős határozatot csak annak tartalma szerint, s az abban foglalt megállapításokat vizsgálhatja a kereseti kérelem körében.

Az elsőfokú hatóság felállította a vizsgálattal érintett években a felperes bevételeit és kiadásait, azok felmerülésének hónapjában és napjában. Megállapította, hogy a felperes 2005. január 1-jén 5.000.000,- Ft tőkebetétet, 2005. december 1-jén 600.000,- Ft tőkebetétet fizetett be a vállalkozásában, amelyet az adóhatóság a felperes pénztárkönyve, illetve naplófőkönyve adatai alapján állapított meg. Ugyancsak a pénztárkönyv és naplófőkönyv adatai alapján állapította meg a 2007. évben eszközölt öt időpontban történt 19.500.000,- Ft tőkebetét befizetést. Ahhoz, hogy a felperes a vállalkozásába ezen összesen 25.100.000,- Ft-ot be tudja fizetni, legalább ennyi összeggel rendelkeznie kellett.

Az Art. 97. § /4/ bekezdése szerint az ellenőrzés során az adóhatóság köteles a tényállást tisztázni és bizonyítani, kivéve, ha a törvény a bizonyítást az adózó kötelezettségévé teszi.

Az Art. 99. § /1/ bekezdése alapján az adózót együttműködési kötelezettség terheli, hiszen ő rendelkezik az eljárás lefolytatásához szükséges bizonylatokkal, információkkal. Ennélfogva a bizonyítási teher megoszlik az adóhatóság és az adózó között. Az idézett és az Art. 108-109. §-ai szerinti rendelkezések alapján az adóhatóságnak a becslési eljárás során nincs teljes körű tényállás tisztázási és bizonyítási kötelezettsége. 

Az Art. 108. § /1/ bekezdése szerint a becslés olyan bizonyítási módszer, amely a törvényeknek megfelelő, a valós adó alapját valószínűsíti. Ez azt jelenti, hogy az ellenkező bizonyításig a becslés alapján kidolgozott adóalapot úgy kell tekinteni, mintha az ténylegesen a becsült összeggel merült volna fel. A valószínűsítés a bizonyításnál alacsonyabb követelményeket támaszt, kevesebb, szűkebb körű bizonyítási terhet ró az adóhatóságra. 
Az Art. 108. § /2/ bekezdéséből pedig az következik, hogy az adóhatóságnak azt kell bizonyítania, hogy a becslés alkalmazásának feltételei fennálltak, továbbá, hogy a becslés alapjául szolgáló adatok, tények, körülmények és a becslés során alkalmazott módszerek az adó alapját valószínűsítik.
Az Art. 109. § /1/ bekezdése szerint, ha az adóhatóság megállapítása szerint az adózó vagyongyarapodásával és az életvitelére fordított kiadásokkal nincs arányban az adómentes, a bevallott és a bevallási kötelezettség alá nem eső, de megszerzett jövedelmének együttes összege, az adóhatóság az adó alapját becsléssel állapítja meg.

Az adóhatóság a vizsgálat alá vont időszakban figyelembe vette a felperes bevételeit és kiadásait. Megállapította, hogy a kiadások magasabb összegűek, mint a bevételek. Ebből okszerűen következik, hogy a bevallott, adóköteles jövedelem, illetve a felperes által megjelölt egyéb jövedelemforrások nem álltak arányban a vagyongyarapodásokkal és a kiadásokkal, így az Art. 109. § /1/ bekezdése szerint az adó alapjának  becsléssel történő megállapítása tekintetében a jogalap fennállt.

Az Art. 109. § /3/ bekezdése értelmében a becsléssel megállapított adóalaptól való eltérést az adózó igazolhatja hitelt érdemlő adatokkal. 

A bíróság álláspontja szerint az alperes és az elsőfokú hatóság a határozatában a becslési eljárás alkalmazására vonatkozó indokolási kötelezettségének teljes körűen eleget tett. 
A bíróság osztja az alperes álláspontját arra vonatkozóan, mely indokok alapján nem fogadta el a felperesnél, mint magánszemélynél a vállalkozásában felmerült nyitókészleteit és egyéb költségeket. 

A vállalkozói személyi jövedelemadó szabályait az Szja. törvény 49/B. § tartalmazza. Az egyéni vállalkozó a vállalkozói jövedelmét az /1/ bekezdés értelmében a vállalkozói bevételből a vállalkozói költség levonásával határozza meg. 
Az /1/-/7/ bekezdés szerint megállapított jövedelem a vállalkozói adóalap.

A saját vállalkozás költség és veszteség finanszírozását a felperes tudja, illetve ismeri, és rendelkezik arra vonatkozóan adatokkal, bizonyítékokkal. 

Az elsőfokú hatóság a felperes vállalkozói bevallását, naplófőkönyvét, pénztárkönyvét, az abban foglaltakat elfogadta, arra vonatkozóan észrevételt nem tett. A felperes az egyéni vállalkozásából 2007. évben, október 31-én 10.000.000,- Ft-ot, december 31-én 6.578.562,- Ft tőke kivétet szerepeltetett a pénztárkönyvében. A revízió ezen összegeket a felperesnél a kivétel időpontjában készpénz bevételként szerepeltette. Ezen időpontig azonban a felperesnek a vállalkozásából nem volt olyan összegű tőke kivétje, amely fedezni tudta volna a már előbb többször említett 5.600.000+19.500.000,- Ft tőkebetétet. Így egyértelműen megállapítható, hogy a 25.100.000,- Ft tőkebetétet a felperes nem a korábban vállalkozásából kivont tőkebetétből, vagy a vállalkozási jövedelméből fizette be tőkebetétként, hanem az egyéb bevételéből került befizetésre.

Az Art. 109. § /3/ bekezdése értelmében a becsléssel megállapított adóalaptól való eltérést az adózó igazolhatja hitelt érdemlő adatokkal. 

A felperes a két adóévre megállapított adóalap vonatkozásában hitelt érdemlő bizonylattal nem tudta igazolni, hogy a vállalkozásába eszközölt tőkebetét mely forrásból került befizetésre, így az adózatlan egyéb jövedelemnek minősül.

A bíróság nem fogadja el a felperes azon kifogását, hogy az elsőfokú hatóság nem hallgatta meg a házastársát, aki szintén közös háztartásban él vele. A felperes becsatolta a házastársának 2011. március 22. napján kelt nyilatkozatát arra vonatkozóan, hogy házasságkötésük óta házastársi vagyonközösségben és közös háztartásban élnek. Előadta továbbá nyilatkozatában, hogy 2005. évben öröklés jogcímén szerzett ingatlan értékesítéséből származó bevételét a családi közös vállalkozáshoz használta fel. Az édesanyját megillető vételárát az ügyvédi felszólításban szereplő összeg erejéig szintén a családi vállalkozás részére adta át és ott használták fel. A felperes házastársának az ingatlan értékesítésből származó bevétele 1.250.000,- Ft volt, a felperes házastársának édesanyja pedig 2.500.000,- Ft vételárhoz jutott, melyet a felperes házastársa vett fel, a felperes kiadásainak forrásaként szintén nem fogadható el.

A vizsgálattal érintett időszakban hatályos Szja. törvény 4. § /6/ bekezdése szerint a házassági vagyonközösség fennállása alatt a felek tevékenységéből származó - és az /5/ bekezdésben említetteket kivéve - ezen időszakban keletkezett minden más jövedelem után azt a magánszemélyt terheli adófizetési kötelezettség, aki a tevékenységet folytatja, illetőleg, aki a jövedelemszerzés jogcímének jogosultja.
Fenti rendelkezésből egyértelműen megállapítható, hogy a személyi jövedelemadó törvény családi adózást nem szabályoz, így az adóhatóságnak nem kellett vizsgálnia a felperes házastársának jövedelmét és kiadásait, illetve azt sem, hogy öröklés útján szerzett- e vagyont, vagy sem. 
A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága a Kfv.I.35.022/2006/4. számú ítéletében kifejtette álláspontját, miszerint az Art. és az Szja. nem tartalmaz olyan szabályozást, mely szerint az egy háztartásban élők esetében a különvagyon keletkezése során az adózási kötelezettség megállapításánál, vagy vagyonosodási vizsgálatnál kötelezően figyelembe kellene venni a házastárs jövedelmét.
A felperes nyilatkozatai egymásnak ellentmondóak. A bíróság tényként állapítja meg, hogy a felperes a keresetében a tőkebetétek könyvelését hiteltelennek minősítette és álláspontja szerint az eltitkolt bevételt a vállalkozásánál kell megállapítani. Ugyanakkor az első tárgyalást követően benyújtott nyilatkozatában és észrevételében már kéri a kiadásainak forrásaként figyelembe venni a házastársa és házastársa édesanyjának ingatlan értékesítésből származó jövedelmét.

A bíróság tényként állapítja meg, hogy a felperes 2007. évben június 8-tól augusztus 21-ig több alkalommal 19.500.000,- Ft tőkebetét befizetést eszközölt a vállalkozásában, ugyanakkor 2007. augusztus 21. napjáig, az utolsó tagi betét teljesítéséig 12 alkalommal összesen 11.450.000,- Ft-ot vett fel a bankszámláról. Az ezt követően felvett összegek tehát nem szolgálhatnak a tőkebetét forrásául, mivel a későbbi bevételek nem lehetnek a korábbi kiadások fedezetei, ugyanakkor megállapítható, hogy 18.090.000,- Ft a felperes vállalkozásába bevételként figyelembevételre került az ítéletben korábban leírtak szerint. 

A bíróság az alperessel és az elsőfokú hatósággal egyezően tényként állapítja meg, hogy a felperes hitelt érdemlő bizonylattal nem tudta igazolni, hogy 2005. évben az 5.816.260,- Ft-nak és 2007. évben a 19.618.132,- Ft kiadásának mi volt a forrása.

Az Szja. törvény 1. § /3/ bekezdése szerint a magánszemély minden jövedelme adóköteles. 
Az Szja. törvény 2. § /4/ bekezdésében foglaltak alapján az adókötelezettség a belföldi illetékességű magánszemélyt az összes jövedelme után terheli.
Az Szja. törvény 4. § /1/ bekezdése szerint jövedelem a magánszemély által az adóévben bármilyen címen és formában megszerzett bevétel egésze, vagy e törvényben elismert költségekkel csökkentett része, vagy annak törvényben meghatározott hányada.
Az Szja. törvény 29. § /1/ bekezdése szerint az összevont adóalap a magánszemély által az adóévben megszerzett összes önálló és nem önálló tevékenységéből származó, valamint egyéb jövedelmének az összege.

A bíróság tényként állapítja meg, hogy az alperes és az elsőfokú hatóság 2005. és 2007. év vonatkozásában a hatályos Szja. törvény szerint állapította meg az adóalap után a felperest terhelő személyi jövedelemadó különbözetet, mely adóhiánynak minősül. 

Az Eho. törvény 2. § szerint, ha a 3. §-ban meghatározott jövedelem nem kifizetőtől származik, vagy a kifizetőt e jövedelem után nem terheli jövedelemadó megállapítási kötelezettség, az egészségügyi hozzájárulást a jövedelmet szerző magánszemély állapítja meg, vallja be és fizeti meg.
Az Eho. törvény 3. § /1/ bekezdésében foglaltak szerint a százalékos mértékű egészségügyi hozzájárulás alapja az adóévben juttatott, az Szja. törvényben meghatározott összevont adóalapba tartozó jövedelemnél az adóelőleg megállapításánál figyelembe vett összeg.
Az Eho. törvény 4. § /1/ bekezdése szerint a százalékos mértékű egészségügyi hozzájárulás az alapját képező jövedelem 11 %-a. 

A bíróság tényként állapítja meg, hogy jogszerű és a hatályos törvénynek megfelelő volt a felperes terhére 2005. és 2007. évben a százalékos egészségügyi hozzájárulás fizetési kötelezettség megállapítása.

Az Államháztartás egyensúlyát javító különadóról és járadékadóról szóló 2006. évi LIX. törvény 2. § /2/ bekezdés a./ pontja alapján az egyéni vállalkozói tevékenységet, vagy azt is folytató magánszemély a különadót a személyi jövedelemadó adóbevallásában bevallott, összevont adóalapnak a járulékfizetés felső határát meghaladó része után fizeti. A fizetendő különadó mértéke 4 %. Fenti jogszabályhelynek megfelelően állapította meg az alperes és elsőfokú hatóság 2007. évre az 514.771,- Ft különadó fizetési kötelezettséget.

A bíróság álláspontja szerint az alperes és az elsőfokú hatóság az Art. 170. §, és 165. § alapján jogszerűen állapította meg az adóhiány után az adóbírság és a késedelmi pótlék összegét. 

Tekintettel arra, hogy a felperesnél csak, mint magánszemélynél lefolytatott adóvizsgálattal kapcsolatban tett megállapítást az alperes és az elsőfokú adóhatóság, a felperes által becsatolt 2003., 2004., 2005., 2006., 2007. évi naplófőkönyvi könyvelési iratokat, készpénzforgalmi kimutatásokat a bíróság figyelembe nem vette, mivel a már többször idézettek alapján nem a felperes vállalkozásával kapcsolatban történt megállapítás.

A bíróság az alperes határozatát a felperes által vitatott valamennyi részében felülvizsgálta. Megállapította, hogy az alperes határozata nem jogszabálysértő a felperes által vitatott körben, ezért a felperes keresetét, mint alaptalant elutasította.

A tárgyi illeték-feljegyzési jog folytán le nem rótt kereseti illeték megfizetésére a pervesztes felperes az Illetékekről szóló, többször módosított 1990. évi XCIII. törvény 42. § /1/ bekezdésére figyelemmel, a költségmentesség alkalmazásáról szóló 6/1986. (VI.26.) IM. rendelet 13. § /2/ bekezdése alapján köteles.

A bíróság a Pp. 78. § /1/ bekezdése alapján kötelezte a pervesztes felperest arra, hogy az alperesnek fizesse meg a rendelkező rész szerinti perköltséget a 32/2003. (VIII.22.) IM. rendelet 3. § alapján.

ékesfehérvár, 2011. május 18.

						. Halas Zsuzsanna 
									bíró