Pfv.I.21.616/2011/5.szám

A Kúria a dr. Szalai F. László ügyvéd által képviselt felperesnek a dr. Balogh Zoltán ügyvéd által képviselt alperes ellen birtokháborítás megszüntetése és kártérítés iránt a Tatai Városi Bíróság előtt 3.P.20.013/2009. számon folyamatban volt és a Komárom-Esztergom Megyei Bíróság mint másodfokú bíróság 1.Pf.21.883/2010/3. számú ítéletével befejezett perében a jogerős ítélet ellen az alperes részéről 48. és a felperes részéről 49. sorszám alatt benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán megtartott tárgyaláson meghozta a következő

í t é l e t e t:

A Kúria a Komárom-Esztergom Megyei Bíróság 1.Pf.21.883/2010/3. számú jogerős ítéletét hatályában fenntartja. 

Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg 15 napon belül a felperesnek 20.000 (Húszezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget; 

megállapítja, hogy a felperes kérelmére az általa lerótt 109.600 (Egyszázkilencezer-hatszáz) forint felülvizsgálati eljárási illetékből 37.600 (Harminchétezer-hatszáz) forint felülvizsgálati eljárási illeték visszatérítésének van helye. 

Ez ellen az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye. 

I n d o k o l á s 

A perbeli szántó művelési ágú, közös tulajdonban álló ingatlan 8572/175778 eszmei hányadban H.G. és 17428/175778 eszmei hányadban H.Gné tulajdonát képezte. 

A felperes a 2001. december 10. napján megkötött szerződéssel tíz éves határozott időtartamra haszonbérbe vette H.G. perbeli ingatlanon fennálló tulajdoni hányadának megfelelő 42,86 aranykorona értékű földterületet. 

A felperes ugyanezen a napon földhaszonbérleti szerződést kötött H.Gné tulajdonostárssal is, a szerződés aláírásától számított szintén tíz évi határozott időtartamra, a H.G.-ral kötött szerződés szerinti feltételekkel. E földhaszonbérleti szerződés - elírás folytán - a haszonbérlet tárgyaként a 2. helyrajzi számú ingatlanból 14,76 aranykorona értékű területet tüntetett fel. A Kocs 2. helyrajzi számú ingatlan azonban nem H.Gné tulajdona volt. A haszonbérbeadó szándéka valójában a perbeli ingatlanon fennálló tulajdoni hányadának megfelelő aranykorona értékű földterület haszonbérbe adására irányult. 

A felperes földhaszonbérleti jogát a Körzeti Földhivatal 2002. január 31-i bejelentési nappal a földhasználati nyilvántartásba H.G. és H.Gné, perbeli ingatlanon fennállott tulajdoni hányadait érintően bejegyezte. 

A felperes a földhaszonbérleti szerződésekkel érintett területrészt 2001. december 10. napján birtokba vette, és 2007 őszéig művelte. A haszonbért a birtokba lépéstől kezdve rendszeresen megfizette a haszonbérbe adóknak. 

H.G. és H.Gné a perbeli ingatlanon fennálló 8572/175778 és a 17428/175778 arányú tulajdoni hányadaikat a 2005. október 4. napján megkötött adásvételi szerződéssel átruházták az alperesre. Az adásvételi szerződés 10. pontjában a szerződő felek megállapították, hogy az ingatlanhányad több mint három éve folyamatosan a felperes részvénytársaság haszonbérletében áll. 

Az alperes 2007 októberében a felperes tudta nélkül vette birtokba az általa megvásárolt és a felperes által vetésre előkészített állapotban lévő területrészt és azt azóta is birtokban tartja.

A felperes az alperes 2005. évi tulajdonszerzését követően  az alperesnek a földhaszonbért 2007. évig teljesítette,  az alperes birtokba lépését követően azonban további haszonbért nem fizetett. 

A felperes keresetében kérte, hogy a bíróság kötelezze az alperest a perbeli szántó művelési ágú ingatlan alperes által önhatalmúlag birtokba vett mintegy 4,18 hektár területe önkényes használatának megszüntetésére és arra, hogy a területet haladéktalanul bocsássa a birtokába, és az alperest a jövőre nézve is tiltsa el a birtokháborítástól. 

Kérte továbbá, hogy a bíróság kötelezze az alperest a birtokháborító magatartással összefüggésben felmerült kár megtérítése címén 205.070 forint megfizetésére, mert az alperes magatartása miatt a 2008. és 2009. években a perbeli ingatlanrészt érintően nem részesült agrár-környezetgazdálkodási támogatásban. A felperes további 131.374 forint elmaradt haszon megfizetésére tartott igényt arra hivatkozással, hogy a művelés alól kivett területrész után terület alapú támogatást sem kapott.
Mindezeken túlmenően a felperes arra hivatkozással, hogy az alperes által jogosulatlanul elvont területen nem tudott növénytermesztést folytatni, 901.775 forint elmaradt haszon mint kár megtérítésére is kérte kötelezni az alperest. 
Állította, hogy a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal a területcsökkenés miatt a perbeli területrészt érintően felvett, utóbb jogosulatlanul igénybe vett támogatásnak minősített agrár-környezetgazdálkodási támogatást a 2005., 2006. és 2007. évek vonatkozásában 307.605 forint összegben vissza kellett fizetnie. A felperes kártérítés címén ezen összeg megfizetésére is kérte kötelezni az alperest. 

A H.Gnéval kötött szerződés kapcsán állította, hogy abban tévesen került feltüntetésre a haszonbérlet tárgyát képező ingatlanként a 2. helyrajzi számú ingatlan; a szerződés erre vonatkozó részét H.Gné tájékoztatása mellett utóbb javította. A felperes hivatkozott arra is, hogy a földhaszonbért H.Gnénak rendszeresen megfizette. 

Az alperes kérte a kereset elutasítását és viszontkeresetet terjesztett elő, amelyben kérte a felperes és a H.Gné által kötött földhaszonbérleti szerződés érvénytelenségének megállapítását a 17428/175778 tulajdoni illetőség tekintetében, és kérte az eredeti állapot helyreállítását. Viszontkeresetében annak a megállapítását is kérte, hogy a H.G.-ral kötött szerződés a peres felek ráutaló magatartással történő megállapodása folytán megszűnt, ugyanis a felperes a földhasználattal felhagyott és azt egy éven belül nem követelte vissza. 

Az alperes állítása szerint a H.Gnéval kötött szerződés a kocsi 2. helyrajzi számú ingatlant érintően jött létre, míg a perbeli ingatlanra nézve írásban létrejött szerződés nem létezik. Álláspontja szerint írásbeli formakényszer okán írásbeliség hiányában a szerződés nem lehetett érvényes. 

Az alperes utóbb, viszontkeresetének jogcíme tekintetében a viszontkeresetet módosította és arra hivatkozott, hogy a felperes és H.Gné között nem jött létre érvényes földhaszonbérleti szerződés, az tehát nem létezik.

A felperes kérte a viszontkereset elutasítását. Álláspontja szerint közte és H.Gné között érvényes - írásba foglalt - szerződés jött létre. Vitatta az alperesnek azt az állítását, mely szerint az ingatlan művelésével felhagyott. Ebben a körben előadta, hogy az alperes a 2008. évi tavaszi vetést készítette elő és az alperes birtoklásáról akkor szerzett tudomást, amikor az alperes által elvetett gabona már kikelt, így az alperes által művelt és bevetett területet nem vehette birtokba. Utalt arra, hogy 2008 augusztusában az alperest felhívta arra: a használattal hagyjon fel, és az ingatlant bocsássa a birtokába. 

Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét elutasította, míg az alperes viszontkeresetének helyt adott. Megállapította, hogy a felperes és H.Gné által 2001. december 10. napján megkötött „földhasználati szerződés” a perbeli, osztatlan közös tulajdonban lévő 17428/175778 tulajdoni részilletőség tekintetében semmis, a H.G.-ral 2001. december „1. napján” - helyesen: 10. napján - megkötött földhaszonbérleti szerződés a felek ráutaló magatartása folytán megszűnt. 

Az elsőfokú bíróság álláspontja szerint a H.Gné és a felperes által megkötött haszonbérleti szerződés nem jött létre és így a felperes földhaszonbérleti jogát sem alapozhatja meg. 
A lefolytatott tanúbizonyítás eredményének mérlegelésével arra a következtetésre jutott, hogy a felperes a H.G.-ral megkötött haszonbérleti szerződés alapján az alperes 2007. évi birtokba lépésétől kezdődően felhagyott az ingatlanrész művelésével. 

Az első fokú ítélettel szemben a felperes terjesztett elő fellebbezést, amelyben az alperes viszontkeresetének elutasítását és a módosított keresete jogalapjának közbenső ítélettel történő megállapítását, továbbá az elsőfokú eljárásban előterjesztett kárigénye vonatkozásában az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság újabb eljárás lefolytatására és újabb határozat hozatalára utasítását kérte. 

A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét részben és akként változtatta meg, hogy megállapította: az alperes a perbeli ingatlanból a H.G.tól és H.Gnétól a 2005. október 4. napján megkötött adásvételi szerződéssel megvásárolt földterület 2007. évi birtokbavételével a felperes sérelmére birtokháborítást követett el. Kötelezte az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felperesnek 1.526.161 forintot. Az alperes viszontkeresetét érdemi vizsgálat nélkül elutasította. 

Ítéletének indokolásában kifejtette, hogy az alperes viszontkeresete annak megállapítására irányult, hogy a felperes és H.Gné által 2001. december 10. napján megkötött földhaszonbérleti szerződés a perbeli ingatlant érintően érvényesen nem jött létre. A szerződés érvénytelenségének vagy nem létezésének megállapítására irányuló perben hozott ítélet szükségszerűen érinti a keresettel támadott szerződésben résztvevő felek jogait, ily módon a perben hozott döntés a szerződést kötő felekre a perben való részvételük nélkül is kiterjedne. Mindezekre figyelemmel az alperes viszontkeresete a Pp. 51.§ a) pontjára figyelemmel H.Gné perben állása nélkül nem volt érdemben elbírálható. Miután az alperes a szerződés létre nem jöttének a megállapítását viszontkeresetben kérte, eljárásjogi akadálya volt annak, hogy az alperes a felperesi oldalon H.Gnét perbe vonja ellenérdekű félként. 

Rámutatott, hogy az alperesnek a szerződés létre nem jöttével kapcsolatos viszontkereseti kérelme az elsőfokú eljárásban legfeljebb kifogásként volt elbírálható. A kifogásnak tekinthető viszontkereset folytán szükségszerű volt annak a vizsgálata, hogy a H.Gné és a felperes közötti 2001. december 10. napján írásba foglalt haszonbérleti szerződés a perbeli ingatlanra érvényesen létrejött-e.

Nem tulajdonított annak jelentőséget, hogy a felperes és H.Gné által megkötött és az alperes által támadott haszonbérleti szerződés alapján a perbeli ingatlanon H.Gnét megillető tulajdoni hányadnak megfelelő aranykorona értékű területrész vonatkozásában a felperes földhasználati jogát az illetékes földhivatal bejegyezte-e a földhasználati nyilvántartásba. 

Megítélése szerint az elsőfokú bíróság téves jogi álláspontot foglalt el, amikor kifejtette, hogy az alperes viszontkeresetével támadott földhaszonbérleti szerződés érvényesen nem jött létre. Az elsőfokú bíróság ugyanis a szerződő felek szerződéskötési akaratát nem vizsgálta.

A másodfokú bíróság érdemben a következőkkel indokolta a jogerős ítéletet: A perbeli esetben a felperes és H.Gné által 2001. december 10. napján megkötött földhaszonbérleti szerződés olyan ingatlant tüntet fel a földhaszonbérlet tárgyaként, amely nem a haszonbérbeadó tulajdona volt. A szerződésből viszont egyértelműen kitűnik, hogy a felek szándéka a H.Gné tulajdonában álló külterületi ingatlan haszonbérbevételére irányult, a haszonbérbeadó a tulajdonát képező, külterületi ingatlant kívánta haszonbérbe adni. H.Gné tanúvallomása bizonyította, hogy a szerződő felek  szerződéses akarata a perbeli ingatlanon fennálló tulajdoni hányadára vonatkozó haszonbérleti szerződés megkötésére irányult. E tanúvallomás alapján nyilvánvalóvá vált, hogy H.Gné a város külterületén más ingatlannal nem rendelkezett. Mindezek alapján kétséget kizáróan megállapítható volt, hogy H.Gné e perbeli ingatlanon fennálló tulajdoni hányadának megfelelő területet kívánta haszonbérbe adni, így a szerződés az ingatlan helyrajzi számát érintő elírás ellenére nem tekinthető érvényesen létre nem jött szerződésnek. 

A termőföldről szóló 1994. évi LV. törvény (földtörvény) 25/A.§ (6) bekezdésének 2002. január 1. napjától hatályba lépett rendelkezése kimondta, hogy a földhasználati szerződés bejelentésének elmulasztása a szerződés érvénytelenségét vonja maga után. A földtörvény 25/D.§ (1) bekezdése úgy rendelkezett, hogy a szerződés megkötésétől számított 30 napon belül a szerződő feleket a szerződés nyilvántartásba vétele céljából bejelentési kötelezettség terheli. A földtörvény 25/D.§-át beiktató 2001. évi CXVII. törvény 11.§ (3) bekezdésének átmeneti rendelkezése kimondta, hogy annak rendelkezéseit a korábban megkötött szerződésekre is alkalmazni kell azzal, hogy a szerződéseket a törvény hatálybalépését követő 60 napon belül kell nyilvántartásba vétel céljából benyújtani. E törvény 2002. január 1. napján lépett hatályba. A másodfokú bíróság álláspontja szerint a felperes a törvényi határidő megtartásával tette meg - 2002. január 31. napján - a földhasználati jogának bejelentését a haszonbérleti szerződések benyújtásával. Miután az illetékes földhivatal a felperes földhaszonbérleti jogát a földhasználati nyilvántartásba bejegyezte, a felperes által kötött perbeli szerződéseket ez okból sem lehet érvénytelennek tekinteni. 

A fentiek szerint az alperes 2007 őszén történt birtokba lépésekor a felperes a perbeli ingatlan használatára és hasznainak szedésére érvényes jogcímmel rendelkezett, ezért a birtokláshoz való jogosultságra figyelemmel az alperes a felperest jogellenesen vetette ki a perbeli ingatlanok birtokából. 

A másodfokú bíróság álláspontja szerint az alperes alaptalanul hivatkozott arra, hogy a H.G. és a felperes között létrejött haszonbérleti szerződés az abban meghatározott időtartam leteltét megelőzően azáltal szűnt meg, hogy a felperes a műveléssel felhagyott. A Ptk. 218.§ (3) bekezdése értelmében a jogszabály vagy a felek megállapodása a szerződés érvényességét megszabott alakhoz köti, az ilyen alakban kötött szerződés megszüntetése vagy felbontása is csak a megszabott alakban érvényes. A szerződésnek a megszabott alak mellőzésével történt megszüntetése vagy felbontása is érvényes, ha az annak megfelelő tényleges állapot a felek egyező akaratából létrejött. 

A bizonyítás adatai szerint azonban a feleknek nem volt egyező akarata a szerződés megszüntetésére vonatkozóan. Azok a tények, hogy a felperes 2007 őszén a tavaszi vetésre előkészítette a területet és 2007. évre haszonbért fizetett az akkor már tulajdonos alperesnek, igazolják:   a felperes nem kívánt felhagyni az ingatlan művelésével 2007 őszén. 

A másodfokú bíróság a 2011. április 14-én meghozott jogerős ítéletében a felperes keresetét - amely az alperes által birtokba vett ingatlan birtokba adására irányult - arra figyelemmel tekintette megalapozatlannak, hogy a felperes haszonbérleti jogának alapját képező haszonbérleti szerződések határozott időtartama 2011. december 10. napján lejár, s az addig rendelkezésre álló rövid idő nem elégséges a birtokbavételt követően egy újabb növénykultúra kineveléséhez. 

Az alperes 2007 őszétől jogalap nélküli birtokosként használta a perbeli földterületet és elzárta a felperest annak használatától, ezért kötelezte a jogellenes birtokbavétellel összefüggésben a felperesnek okozott kár megtérítésére. Miután az alperes a haszonbérbe adó H. házaspárral kötött adásvételi szerződés 10. pontjából kellő információt szerezhetett arra nézve, hogy az adásvétel tárgyát képező tulajdoni hányad több mint három éve a felperes használatában áll, és 2007. évben a felperes által művelt, vetésre előkészített ingatlant vette birtokba, továbbá 2007. évben elfogadta a felperes által megfizetett haszonbért, ezért magatartása a rosszhiszemű jogalap nélküli birtokos magatartásaként ítélendő meg, így köteles megtéríteni a felperes elmaradt hasznát.

A másodfokú bíróság a lefolytatott szakértői bizonyítás eredményének ismeretében, az aggálytalannak tekintett szakvélemény alapján határozta meg a felperest ért kár mértékét, így megalapozottnak tekintette a támogatás visszafizetésével kapcsolatban felmerült 307.605 forint kárigényt, továbbá a 2008. és 2009. években elmaradt agrár-környezetgazdálkodási támogatás 205.070 forint összegének megtérítésére irányuló kárigényt, valamint a felperes által érvényesíteni kívánt 131.374 forint terület alapú támogatás elmaradásával összefüggő kárigényt. Ily módon megalapozottnak találta a terméskiesésben megnyilvánuló elmaradt haszonnal összefüggő kárigényt is. 

A jogerős ítélet ellen mind a felperes, mind az alperes felülvizsgálati kérelmet terjesztett elő. 

Az alperes felülvizsgálati kérelmében kérte, hogy a Kúria a jogerős ítéletet helyezze hatályon kívül és az elsőfokú bíróság ítéletét hagyja helyben. 

Arra hivatkozott, hogy a másodfokú bíróság téves jogi következtetéseket vont le, amikor a felperes, valamint H.G. és H.Gné között létrejött szerződéseket érvényesnek fogadta el. Álláspontja szerint nem érvényes a földhaszonbérleti szerződés, ha az írásbeli megállapodás az ingatlan adatait nem tartalmazza. Az érvénytelenségi ok nem küszöbölhető ki, ha utóbb az egyik fél az okiratot javítja. Állította, hogy a két szerződést a törvényes határidőn belül nem küldték meg a földhivatalnak a földhasználati nyilvántartásba történő bejegyzés végett. 

Vitatta, hogy a lefolytatott bizonyítás eredményeképpen nem volt megállapítható: a felperes és a H.G. közötti szerződés a felek ráutaló magatartása folytán megszűnt. 
Alaptalannak tartotta annak megállapítását, hogy a birtokba lépését követően rosszhiszemű birtokosnak minősült.

Álláspontja szerint nem volt eljárásjogi akadálya annak, hogy az elsőfokú bíróság H.G. és H.Gné perben állása nélkül alapította arra az érdemi döntést, hogy a felperes és a H. házaspár tagjai között megkötött szerződés nem jött létre, illetve, hogy az egyik szerződés időközben megszűnt. 

A felperes felülvizsgálati kérelme - tartalma szerint - arra irányult, hogy a Kúria a jogerős ítéletet részben tekintse közbenső ítéletnek azzal, hogy az elsőfokú bíróság a továbbiakban a kártérítési igény összegszerűsége tekintetében köteles az eljárás folytatására. Kérte továbbá, hogy a Kúria a jogerős ítéletet helyezze hatályon kívül és kötelezze az alperest a perbeli ingatlanrész birtokba bocsátására és tiltsa el a jövőbeni jogsértéstől.  Hivatkozott arra, hogy a másodfokú bíróság a jogerős ítéletével elzárta az elől, hogy keresetét az összegszerűség vonatkozásában módosítsa. Másrészről arra hivatkozott, hogy a haszonbérleti szerződés megszűnése még önmagában nem teszi jogszerűvé az alperes birtokba lépését, mert a perbeli ingatlanon a tulajdoni és használati viszonyok nem rendezettek. 

A felülvizsgálati kérelmek nem alaposak. 

A felperes a perben érvényesíteni kívánt jogát a perbeli ingatlanra az alperes jogelődeivel kötött mezőgazdasági haszonbérleti szerződésre alapította, ezért nem volt mellőzhető annak a vizsgálata, hogy a felperes és a korábbi tulajdonosok között létrejött-e a szerződés és ha igen, akkor az érvényesnek tekinthető-e. A Kúria osztotta a másodfokú bíróság jogi álláspontját abban, hogy a jogelőd perben állása nélkül a kérdés eldöntése viszontkereset tárgyát nem képezheti, de az érdemi ellenkérelemben arra hivatkozni lehet. Ebből következően helyesen járt el a másodfokú bíróság, amikor a felek szerződéses akaratát is vizsgálta és a rendelkezésre álló bizonyítékok okszerű mérlegelésével egyrészről megállapította, hogy a H.Gnéval kötött megállapodás esetében a szerződéskötési szándék valóban a perbeli ingatlanon fennálló tulajdoni hányad haszonbérlet útján történő hasznosítására irányult, másrészről, hogy a szerződés nemcsak létrejött, de érvényesnek is tekinthető. 

A felek egyező akaratelhatározása és a szerződés egyéb lényeges kellékeinek az írásba foglalása mellett a Kúria álláspontja szerint a szerződés nem tekinthető sem nem  létezőnek, sem érvénytelennek, ha a felek a lényeges kérdésekben megállapodtak, de abban a szerződés tárgyát képező ingatlan helyrajzi száma vagy egyéb, az érvényesség szempontjából nem lényeges adata elírás folytán pontatlanul kerül megjelölésre [Ptk. 200. § (1) bekezdés, 205.§ (1) - (2) bekezdés, 452.§ (3) bekezdés]. 

Helytálló a másodfokú bíróságnak az a megállapítása is, hogy a felperes a törvényes határidőn belül tette meg     - 2002. január 31. napján - a földhasználati jogának a bejelentését a földhivatal felé, tekintettel arra, hogy a földtörvény 25/D.§-át beiktató 2001. évi CXVII. törvény 11.§ (3) bekezdésének átmeneti rendelkezése kimondta, hogy annak rendelkezéseit a korábban megkötött szerződésekre is alkalmazni kell azzal, hogy a szerződéseket a törvény hatálybalépését követő 60 napon belül kell nyilvántartásba vétel céljából benyújtani. Eszerint a szerződés a 2002. január 1-jétől kezdődő 60 napos határidőn belül az érvénytelenség jogkövetkezménye nélkül benyújtható volt a földhivatalnál. 

A másodfokú bíróság a bizonyítékok mérlegelése alapján jutott arra a következtetésre, hogy a felperes és a H.G. között létrejött szerződés utóbb a felek közös akaratelhatározásából nem szűnt meg. A Pp. 270.§ (2) bekezdésében és a Pp. 275.§ (3) bekezdésében foglaltakból az következik, hogy a tényállás megállapításának módjára vonatkozó és az ügy érdemi elbírálására is lényeges kihatással lévő eljárásjogi jogszabálysértés hiányában a szabad bírói mérlegeléssel megállapított tényállás felülvizsgálati eljárás keretében történő felülmérlegelésére, a bizonyítékok újbóli értékelésére általában nincs jogi lehetőség. Ebben az ügyben a bizonyítékok felülmérlegelésére okot adó kivételek        - iratellenesség, a bizonyítékok nyilvánvalóan okszerűtlen mérlegelése - nem állnak fenn. A Kúria ezért ebben a körben a Pp. 270.§ (1) bekezdése szerint alkalmazott Pp. 254.§ (3) bekezdése alapján csupán visszautal a jogerős ítélet helyes indokaira. 

A felperes felülvizsgálati kérelme kapcsán a Kúria a következőkre mutat rá: Az elsőfokú bíróság annak ellenére, hogy a felperes kártérítésre irányuló kereseti kérelmét elutasította, az összegszerűség vonatkozásában bizonyítási eljárást folytatott le. Az általa kirendelt igazságügyi szakértő 2010. március 30-án csatolta az iratokhoz szakvéleményét. Az abban foglaltak alapján a felperesnek lehetősége lett volna a keresete módosítására. Az ezt követő tárgyaláson (2010. június 9.) a felperes viszont kifejezetten úgy nyilatkozott, hogy a keresetét változatlanul fenntartja, és azt a későbbiek során sem módosította az elsőfokú ítélet meghozatalát megelőző tárgyalás berekesztéséig. Az első fokon eljáró bíróságot  - miután a Pp. 146.§ (3) bekezdését az 1995. évi LX. törvény 31.§ (2) bekezdése hatályon kívül helyezte - a fél irányában az anyagi jog szabályai szerint megillető jogokat illetően kioktatási kötelezettség nem terhelte és ez vonatkozik arra az esetre is, ha a bíróság észleli, hogy a felperes keresete összegszerűségében nem meríti ki az általa érvényesíthető igényeket. 

A Kúria egyetértett a másodfokú bíróság jogi álláspontjával a tekintetben is, hogy a perbeli haszonbérleti szerződések lejárati időpontjára figyelemmel  a perbeli ingatlan birtokba adására irányuló kereseti kérelem teljesítése elrendelésének a jogerős ítélet meghozatalakor már nem volt helye. 

A kifejtettek alapján a Kúria a Pp. 275.§ (3) bekezdése alapján a másodfokú bíróság jogszabálysértés nélkül meghozott jogerős ítéletét hatályában fenntartotta. 

A Kúria a felperes és az alperes által előterjesztett felülvizsgálati kérelemben vitatott értékekre figyelemmel kötelezte az alperest a Pp. 270.§ (1) bekezdése alapján alkalmazandó Pp. 81.§ (1) bekezdése szerint a nagyobb részben pernyertes felperes javára felülvizsgálati eljárási költség megfizetésére.
Észlelte, hogy a felperes a felülvizsgálati eljárási illetéket téves összegben rótta le, ezért az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (Itv.) 80.§ (1) bekezdés f) pontja alapján megállapította, hogy az illeték részbeni visszatérítésének van helye. Az erről szóló határozatot az Itv. 81.§ (2) bekezdése alapján a felperes kérelmére az elsőfokú bíróság küldi meg a székhelye szerint illetékes állami adóhatóságnak. 

A felülvizsgálati kérelem tárgyaláson történő elbírálására a Pp. 274.§ (2) bekezdésén alapszik. 

Budapest, 2012. június 13.

Dr. Orosz Árpád a tanács elnöke s.k., Dr. Kiss Gábor előadó bíró s.k., Dr. Csentericsné dr. Ágh Bíró Ágnes bíró s.k.

Sipos						a kiadmány hiteléül:

							 bírósági ügyintéző