Komárom-Esztergom Megyei Bíróság
1.Pf.20.542/2011/4.

A Magyar Köztársaság nevében!

A Komárom-Esztergom Megyei Bíróság, mint másodfokú bíróság a dr. Farkas Roland ügyvéd (2900 Komárom, Czuczor G. u. 10.) által képviselt felperes neve(2887 Ácsteszér, Rákóczi F. u. 20.) felperesnek, a dr. Nemes Andrea ügyvéd (2900 Komárom, Sport u. 2.) által képviselt alperes neve (2870 K., Kincsem u. 46.) alperessel szemben gyermektartásdíj megszüntetése iránt indított perében a Komáromi Városi Bíróság 2011. február 23. napján meghozott 7.P.20.805/2009/35. sorszámú ítéletével szemben a felperes által 36. sorszám alatt előterjesztett fellebbezés folytán megtartott nyilvános fellebbezési tárgyaláson meghozta a következő 

ítéletet:

A megyei bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyja. 

Megállapítja, hogy az alperesi pártfogó ügyvéd másodfokú eljárásban felmerült pártfogó ügyvédi munkadíjának viselésére teljes egészében a felperes köteles. 

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg a Magyar Államnak 14.400,- Ft (tizennégyezer-négyszáz forint) fellebbezési illetéket. 

Az ítélettel szemben nincs helye további fellebbezésnek.

Indokolás:

A megyei bíróság által irányadónak tekintett tényállás szerint a peres felek házastársak voltak, házasságukból 1988. április 8. napján ... és 1996. május 16. napján ... utónevű gyermekek születtek.

A peres felek házasságát a Komáromi Városi Bíróság a 2005. április 22. napján jogerőre emelkedett 4.P.20.544/2004/8. sorszámú ítéletével felbontotta. 
A házassági bontóper során a peres felek egyezséget kötöttek, mellyel a házasságból született gyermekeiket az alperesi anyánál helyezték el gondozásra és nevelésre, s a felperes kötelezettséget vállalt arra, hogy gyermekeinek tartására megfizeti mindenkori összes jövedelme 20%-20 %-át, de legalább havi 10.000,- Ft -10.000,- Ft gyermektartásdíjakat. 
A Komáromi Városi Bíróság a peres felek egyezségét a 4.P.20.544/2004/8. sorszámú végzésével jogerősen jóváhagyta.
A peres felek 2006. január 13. napján házastársi vagyonközösséget megszüntető megállapodást
kötöttek. 
A peres felek megállapodtak abban, hogy a felperes a kisbéri 2714 hrsz. alatt nyilvántartott, a természetben K., Kincsem u. 46. szám alatti lakóházas ingatlanon fennálló 1/2 tulajdoni illetőségét 8.000.000,- Ft megváltási ár fejében átruházza az alperesre. Az alperes vállalta, hogy az ingatlant terhelő, s az OTP Bank Rt. javára bejegyzett jelzálogjoggal és elidegenítési terhelési tilalommal érintett kölcsöntartozást a továbbiakban ő teljesíti a pénzintézetnek. 
A megállapodás 3. pontjában az alperes kijelentette, hogy a megváltási ár kiegyenlítésével egyidejűleg lemond a felperessel szembeni, jogerős bírói egyezségen alapuló gyermektartásdíj igényéről. 

A peres felek a házastársi vagyonközösséget megszüntető megállapodást 2006. március 2. napján módosították a megváltási ár tekintetében, s azt 7.100.000,- Ft-ban határozták meg. A módosítást az indokolta, hogy a megváltási ár teljesítéséhez szükséges fedezetet biztosító pénzintézeti kölcsönt a bank 7.100.000,- Ft összegben folyósította az alperesnek. 

Az alperes 2000. április 18. napján 5.000.000,- Ft megváltási árat teljesített a felperesnek. A teljesítésről ügyvéd által ellenjegyzett okiratba foglalt elismervényt állítottak ki, melyben rögzítették, hogy az 5.000.000,- Ft a 2006. március 2. napján kelt módosító megállapodás alapján a felperest megillető tulajdoni hányad ellenértéke. A felek rögzítették, hogy a módosító megállapodásban meghatározott 7.100.000,- Ft és az alperes által ténylegesen teljesített 5.000.000,- Ft különbözete a felperest az alperessel szemben terhelő tartozások összege, így az elmaradt és ezután fizetendő gyermekek után járó tartásdíj. 

A peres felek megállapodásait bíróság, illetve gyámhivatal nem hagyta jóvá. 

A peres felek ... utónevű gyermeke már nagykorú, 2006. óta a győri Széchenyi Egyetem építőmérnöki karának hallgatója. A felek ... utónevű gyermeke kiskorú, gimnáziumi tanuló. 

Az alperes 2009. november 18. napján benyújtott kérelmére a Komáromi Városi Bíróság 2009. november 25. napján 1203-26.Vh.1248/2009. szám alatt végrehajtási lapot bocsátott ki a felperessel, mint adóssal szemben a 2009. június 1. napjától lejárt hátralékos és folyamatos gyermektartásdíjakra. 

A felperes a Komáromi Városi Bírósághoz 2010. január 5. napján benyújtott keresetében kérte, hogy a Komáromi Városi Bíróság által a 4.P.20.544/2004/8. sorszámú végzéssel jóváhagyott peres egyezségben a terhére és az alperessel kötött házasságból 1988. április 8. napján született ... és 1996. május 17. napján született ... utónevű gyermekeinek javára megállapított gyermektartásdíj fizetési kötelezettségét 2006. február 1. napjával szüntesse meg a bíróság. 
A felperes kérte továbbá, hogy az elsőfokú bíróság az alperes által gyermektartásdíj behajtása iránt kezdeményezett és ... önálló bírósági végrehajtó előtt Vh.1674/2009. szám alatt folyamatban lévő végrehajtási eljárást függessze fel. 

A felperes a keresetében utalt arra, hogy a Komáromi Városi Bíróság előtt folyamatban volt házassági bontóper során az alperessel peres egyezséget kötött, melyben vállalta, hogy az alperessel fennállt házasságából származó ... és ... utónevű gyermekeinek tartására megfizeti mindenkori összes jövedelme 20-20 %-át, de legalább 10.000-10.000,- Ft alapösszeget gyermektartásdíj címén. 
Hivatkozott arra, hogy 2006. január 13. napján az alperessel házastársi vagyonközösséget megszüntető megállapodást kötött a K. belterületi 2714 hrsz.-ú, utolsó közös lakást is magában foglaló ingatlan közös tulajdonának megszüntetése tárgyában, melynek során az alperes a felperes tulajdoni hányadát magához váltotta és ennek során elszámolták a felperest az alperessel szemben terhelő gyermektartásdíjakat, az alperes a megállapodásban lemondott a felperessel szembeni gyermektartásdíj igényéről a jövőre nézve is, mert a kikötött vételárral szemben ténylegesen 5.000.000,- Ft-ot teljesített. 

A felperes álláspontja szerint a megállapodás létrejöttével és teljesítésével gyermektartásdíj fizetési kötelezettségének a jövőre nézve is eleget tett, ily módon 2006. február 1. napjától a kötelezettség nem terheli őt. 

Az alperes kérte a kereset elutasítását. Mindenekelőtt arra hivatkozott, hogy a felperes agresszív magatartása miatt kötötte meg a perbeli ingatlan közös tulajdonának megszüntetése tárgyában létrejött megállapodást, s abban az ingatlan forgalmi értékét azért határozták meg a valóságostól eltérően 16.000.000,- Ft-ban, hogy a megváltási ár teljesítéséhez magasabb összegű hitelben részesülhessen. 
Az alperes hivatkozott arra, hogy az ingatlan reális forgalmi értéke a szerződés megkötésekor 9.000.000,- Ft volt. 
Az alperes előadása szerint a felperes részére ténylegesen kifizetett 5.000.000,- Ft-on felüli részből a közös hiteltartozásokat és az elmaradt rezsidíjakat teljesítette, továbbá fizette a szerződéskötés költségeit. 
Az alperes a 2006. március 2. napján megkötött módosító megállapodásra utalással állította, hogy a szerződéskötéskor a felperesnek nem csupán gyermektartásdíj fizetési kötelezettsége és 110.000,- Ft lejárt tartozása állt fenn vele szemben, hanem egyéb jogcímen keletkezett tartozása is, mert a vagyonközösség megszüntetéséig az OTP és Kereskedelmi Bank Nyrt.-nek közös kölcsöntartozás címén a felperes helyett 101.335,- Ft-ot, a Citibank Zrt.-nek 106.632,- Ft-ot teljesített, s egyedül fizette meg a rezsiköltségeket is, noha az ingatlant a felperes is használta. 
Állítása szerint a felperes helyett rezsidíjak címén összesen 85.751,- Ft-ot fizetett meg, továbbá ő viselte a hitelfelvétel 320.000,- Ft összegű költségét. 

Álláspontja szerint mindezen tartozásukat levonva az alperes által teljesített 5.000.000,- Ft és a megváltási ár 7.100.000,- Ft összege között mutatkozó különbözetből 2006. május 1. napjától 2010.  április 30. napjáig 960.000,- Ft tartásdíj számolható el felperesi teljesítésként. Megítélése szerint ez igazolja, hogy csak a felperesi teljesítéssel fedezett időszakra mondott le tartásdíj iránti igényének érvényesítéséről, lemondása tehát nem volt végleges.

Az alperes a per során érvénytelenségi kifogást terjesztett elő a 2006. január 3. napján kötött szerződés és a 2006. április 18. napján aláírt elismervény vonatkozásában. Álláspontja szerint a megállapodás a Ptk. 13.§ (1) bekezdése alapján érvénytelen, mert kiskorút megillető tartásról történő lemondást tartalmaz, s az alperes, mint a lemondásra irányuló jognyilatkozat megtételekor még kiskorú gyermekek törvényes képviselője gyámhatósági jóváhagyás nélkül tette meg jognyilatkozatát. 

Az alperes erre hivatkozással is kérte a kereset elutasítását. Álláspontja szerint a jogerős bírói egyezség alapján joggal tarthat igényt gyermektartásdíjra és amennyiben a felperesnek a vagyonközösség megszüntetése tekintetében elszámolási vitája áll fenn az alperessel szemben, ez
irányú igényét külön perrel érvényesítheti. Az alperes hivatkozott arra is, hogy mivel a megállapodásban a felek pontosan nem határozták meg a gyermektartásdíj és a tartozások összegét, a gyermekek érdekei sérültek a megállapodás megkötésével. 

A felperes az alperes által előterjesztett érvénytelenségi kifogást megalapozatlannak tekintette. Álláspontja szerint a Ptk. 13.§ (1) bekezdése nem alkalmazható a perbeli esetben, mert az alperes a tartásdíjról nem ellenérték nélkül mondott le, a gyermektartásdíj vonatkozásában a felek beszámítással éltek. 
A felperes 8.000.000,- Ft helyett 5.000.000,- Ft megváltási árhoz jutott, a különbözetként mutatkozó 3.000.000,- Ft ellenében állapodtak meg a gyermektartásdíj beszámításáról. 

A Komáromi Városi Bíróság, mint elsőfokú bíróság a 2011. február 23. napján meghozott 7.P.20.805/2009/35. sorszámú ítéletével a felperes keresetét elutasította. 
Kimondta, hogy az alperesi pártfogó ügyvéd díját a felperes viseli. 
Kötelezte a felperest, hogy fizessen meg az államnak külön felhívásra 14.400,- Ft eljárási illetéket. 

Az elsőfokú bíróság az alperes által előterjesztett érvénytelenségi kifogást megalapozottnak tekintette, s kimondta, hogy a felperes alappal nem hivatkozhat a gyermektartásdíj fizetési kötelezettségének megszűnésére az alperesi lemondásra figyelemmel, mert a Ptk. 13.§ (1) bekezdésének a) pontja és a 149/1997. Korm. rendelet 25.§ (1) bekezdésének a) pontja értelmében az alperes csak gyámhatósági jóváhagyással tehetett volna érvényes jognyilatkozatot a gyermektartásdíjról való lemondás tárgyában. 

Az elsőfokú bíróság álláspontja szerint a Ptk. 13.§ (1) bekezdése nem az ellenérték nélküli lemondásra vonatkozik, mert annak jogszabályi tilalmát a Ptk. 13/A.§ (1) bekezdése állítja fel. 

Az elsőfokú bíróság utalt arra, hogy az érvénytelenségre figyelemmel annak jogkövetkezményeit vonhatta le, érdemben nem bírálta el, hogy mely tartozásokat számolták el a felek a megállapodás megkötése során. 

Az elsőfokú ítélettel szemben a törvényes határidőn belül a felperes terjesztett elő fellebbezést, melyben kérte az elsőfokú ítélet megváltoztatását és gyermektartásdíj fizetési kötelezettségének kereset szerinti megszüntetését. 

Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság téves jogértelmezéssel jutott arra a következtetésre, hogy az alperes törvényes képviselőként gyámhatósági jóváhagyás nélkül a gyermektartásdíj beszámítása tárgyában tett jognyilatkozata érvénytelen, mert a Ptk. 13.§ (1) bekezdése kizárólag az ellenérték nélküli lemondás esetén alkalmazható, perbeli esetben nem.
Felperesi álláspont szerint a törvény szövege szerinti „lemondás” önmagában ellenérték nélküliséget jelent, míg az alperes a megállapodás aláírásával nem lemondott a kiskorú gyermekeket megillető tartásról, hanem elfogadta a felperes előre teljesítését, így jelen esetben a Komáromi Városi Bíróság 4.P.20.544/2004/8. sorszámú jogerős határozatának tettek eleget a felek. Állítása szerint 286.126,- Ft-tal túl is teljesített. 

Az alperes kérte a fellebbezés elutasítását és az elsőfokú ítélet helybenhagyását. Fenntartotta az elsőfokú eljárás során képviselt jogi álláspontját a tekintetben, hogy az alperes kizárólag gyámhatósági jóváhagyással tehetett volna érvényes jognyilatkozatot. Álláspontja szerint a felek
által kötött megállapodás nem a gyermekek érdekét szolgálta, minthogy a gyermektartásdíj fejében nem annak jogosultja a gyermek, hanem a gondozó szülő jutott vagyonhoz. 

A felperes fellebbezése megalapozatlan a következők szerint.

A megyei bíróság megállapította, hogy az elsőfokú bíróság a jogvita eldöntéséhez szükséges bizonyítást lefolytatta, a tényállást a szükséges mértékben feltárta és helytállóan állapította meg, s abból megalapozott jogi következtetésekre jutott. 

A felperesi fellebbezés és a fellebbezési ellenkérelem körében a megyei bíróságnak abban kellett állást foglalnia, hogy az elsőfokú bíróság a kereseti kérelem alapját képező megállapodások érvénytelensége körében helytálló jogi következtetéseket vont-e le, a gyermektartásdíjra vonatkozó alperesi jognyilatkozatot a Ptk. 13.§ (1) bekezdésének helytálló alkalmazásával minősítette-e gyámhivatali jóváhagyáshoz kötött, kiskorút megillető tartásról történő lemondásnak.

A megyei bíróság a jogvita eldöntése szempontjából releváns ténynek tekintette, hogy a peres felek között a házassági bontóper bírósága által jogerősen jóváhagyott peres egyezség jött létre, melynek alapján a felperest ... és ... utónevű gyermekei vonatkozásában gyermektartásdíj megfizetésének kötelezettsége terhelte. 
A peres felek a felperesi kereset alapját képező házastársi vagyonközösséget megszüntető megállapodást, illetve annak módosítását a gyermektartásdíj fizetési kötelezettség megállapítását követően, a teljesítés szakában kötötték, s ennek során a felperesnek járó megváltási ár összegébe beszámították a felperest terhelő gyermektartásdíjakat. 

A korlátozottan cselekvőképes és a cselekvőképtelen személyek védelmében a Ptk. 13.§ (1) bekezdése egyes esetekben a törvényes képviselő jognyilatkozatainak érvényességéhez a gyámhatóság jóváhagyását írja elő azzal, hogy a Ptk. 13.§ (2) bekezdése értelmében a bíróság és a közjegyző előtti eljárás során a gyámhatóság feladatát a bíróság, illetőleg a közjegyző veszi át. 

A Ptk. 13/A.§ (1) bekezdése azokról az esetekről rendelkezik, amikor a korlátozottan cselekvőképes és a cselekvőképtelen személy még gyámhatóság jóváhagyásával sem tehet érvényes jognyilatkozatot. Ez utóbbi körbe tartozik azon jognyilatkozat, amellyel a korlátozottan cselekvőképes és cselekvőképtelen személy jogokról ellenérték nélkül lemond. Ez a rendelkezés vonatkozik azokra az esetekre, amikor a joglemondás teljes egészében ingyenes.
A fentiekből következik, hogy a Ptk. 13.§ (1) bekezdésének a) pontja az ellenérték fejében történő lemondás esetét szabályozza. 
Az elsőfokú bíróság nem tévedett akkor, amikor a peres felek által kötött megállapodást – annak a gyermektartásdíj iránti követelés megváltási árba történő beszámításáról és az ehhez kapcsolódó igényérvényesítésről történő lemondásról szóló kikötéseit-e körbe vonta, s kimondta, hogy azok érvényességéhez a gyámhivatal hozzájárulása szükséges. 

Erre irányuló kereseti kérelem hiányában az elsőfokú bíróság nem alkalmazhatott a felek között elszámolást. Az alperes a szerződések érvénytelenségére alapított hivatkozásait érvénytelenségi kifogás formájában terjesztette elő, ily módon az elsőfokú bíróság az érvénytelenség egymás közötti elszámolásra kiható jogkövetkezményeit nem vonhatta le. Ezen túlmenően a peres felek között végrehajtási eljárás van folyamatban, így legfeljebb végrehajtás korlátozása, vagy megszüntetése iránti perben ejthető meg az elszámolás az érvénytelenségre hivatkozással.
A megyei bíróság a fentiekre figyelemmel az elsőfokú bíróság ítéletét helyes indokainál fogva a Pp. 253.§ (2) bekezdése alapján helybenhagyta.

A felperes fellebbezése nem vezetett eredményre, így a tárgyi költségfeljegyzési jogos perben az állam által előlegezett eljárási illetéket a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 13.§ (3) bekezdése és 14.§-a alapján a felperes köteles viselni.

Az alperest a perben pártfogó ügyvéd képviselte. A megyei bíróság a pervesztése okán a felperest kötelezte az alperesi pártfogó ügyvéd munkadíjának viselésére (Pp. 87.§ (2) bekezdése).

Tatabánya, 2011. december 12.

dr. Molnár Andrea sk.
a tanács elnöke

. Szabóné dr. Komjáthy Gabriella sk.		   dr. Kiss Csaba sk.
			 előadó bíró 				        megyei bíró