A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság

Kfv.II.37.114/2012/6.szám

A Kúria a dr. Berecz Zsolt ügyvéd által képviselt  felperesnek jogi főelőadó által képviselt  Rendőr-főkapitánya  alperes ellen közigazgatási bírság ügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt indított perében, a Veszprém Megyei Bíróság 2011. november 16. napján kelt 2.K.21.145/2011/8. számú jogerős ítélete ellen a felperes által 13. sorszámon benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán az alulírott napon – tárgyaláson kívül – meghozta az alábbi

í t é l e t e t:

A Kúria a Veszprém Megyei Bíróság 2.K.21.145/2011/8. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak       – külön felhívásra - 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati illetéket.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak helye nincs.

I n d o k o l á s

Az elsőfokon eljárt közigazgatási hatóság a felperest, mint a szabályszegést elkövető gépjármű üzembentartóját a 2010. május 25. napján elkövetett szabályszegés miatt 30.000 forint közigazgatási bírsággal sújtotta a 2010. június 22-én meghozott 21000/00233960/2/2010.ált számú határozatában. 

A másodfokú hatóság a felperesnek a bizonyítottság hiányára vonatkozó kifogásait alaptalannak találta és az elsőfokú határozatot helybenhagyta a 21000/00233960/8/2010.ált. számú határozatában. Tényként állapította meg, hogy a fent jelzett napon 11:42-kor a felperes üzemeltetésében lévő gépjármű a megengedett legnagyobb 30 km/h sebesség helyett 55 km/h sebességgel közlekedett az szám előtti útszakaszon. 

A felperes keresetében részben eljárási hibára, részben pedig bizonyítás elégtelenségére hivatkozással kérte a határozat hatályon kívül helyezését. Hivatkozott arra, hogy elsőfokú hatóság a felperesnek, mint üzembentartónak a mentesüléséhez szükséges nyilatkozat becsatolására nyitva álló határidő előtt hozta meg a bírságot kiszabó határozatot. Bár nem vitatta, hogy a fellebbezési eljárás során sem nyújtott be mentességi nyilatkozatot – állítása szerint annak megléte ellenére –, sérelmezte, hogy a hatóság nem vette figyelembe, hogy okirat becsatolása nélkül is mentesülhet a felperes, mint üzembentartó a közlekedési szabályszegés törvényi következményei elől, ha a szabályszegést olyan hozzátartozója követte el, akinek személyét megneveznie a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 1.§ (2) bekezdése, illetve 51.§ (4) bekezdés b) pontja alapján megnevezni nem köteles. Állította, hogy a hozzátartozója a Btk. 327.§ (1) bekezdése alapján a jármű önkényes elvétele bűncselekményét valósította meg, így a felperes nem kötelezhető magánokirat benyújtására a Ket. 53.§ (4) bekezdése alapján és ezen jogszabályokra a hatóság nem is hivatkozott. Előadta, hogy közeli hozzátartozója vezette a gépjárművet, ezért a felhívást követően nyilatkozatot sem csatolt, hiszen nem köteles hozzátartozóját bűncselekmény elkövetésével vádolni. Hivatkozása szerint a rendelkezésre álló bizonyítékok nem igazolják egyértelműen a szabályszegés elkövetését. Kifogásolta azt is, hogy a  másodfokú határozatot késedelmesen, másfél hónap után kézbesítették számára.

Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét alaptalannak találta és azt elutasította. Tényként állapította meg a bíróság, hogy a felperes, mint üzembentartó a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (a továbbiakban: Kkt.) 21/A.§-ában foglaltak iránt, az üzembentartó mentesüléséhez szükséges teljes bizonyító erejű magánokiratot nem csatolt, ezért az üzembentartó objektív felelőssége alapján vele szemben kellett a hatóságnak a bírságot kiszabnia. Megállapította, hogy a hatóság a Ket. 50.§ (1) bekezdésében foglalt tényállás tisztázási kötelezettségének eleget tett, és a Ket. 50.§ (4) bekezdése szerint a feltárt bizonyítékokat megfelelően értékelve állapította meg a tényállást és hozta meg a bírságot kiszabó határozatot. Utalt arra is, hogy a felperes által hivatkozott ügyintézési határidő elmulasztása, illetőleg a másodfokú határozat kézbesítésének késedelme az ügy érdemére ki nem ható eljárási szabályszegés, amelyre a felperes a kereseti kérelmét sikerrel nem alapozhatja.

A jogerős ítélet ellen a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, amelyben elsődlegesen a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és új határozat hozatalát, másodlagosan pedig a jogerős ítélet hatályon kívül helyezése mellett az elsőfokú bíróságnak új eljárásra utasítását kérte. A törvényes határidőn belül benyújtott felülvizsgálati kérelmében a rendkívüli perorvoslatot arra alapította, hogy álláspontja szerint a jogerős ítélet megsértette a Ket. 1.§, 2.§, 13.§, 50.§, 51.§, 53.§, 103.§-ában, valamint a Kkt. 21/A.§ (4) bekezdésében foglalt jogszabályi előírásokat.
Sérelmezte, hogy az elsőfokú bíróság nem fogadta el, hogy a hozzátartozójára vonatkozó nyilatkozat megtételét megtagadhatta, emiatt őt joghátrány nem érheti. Hangsúlyozta, hogy a hatóságnak és a bíróságnak meg kellett volna elégednie azzal, hogy arról tett nyilatkozatot, a gépjárművet nem ő vezette és a felelőst nem jelölheti meg. Állította, hogy a Kkt. szerinti nyilatkozat elmaradása miatt nem szankcionálható. Álláspontja szerint a bíróság ítéletét hiányosan indokolta, konkrét jogszabályi helyet nem jelölt meg, amikor azt állapította meg, hogy jelen ügyben nem érvényesülnek a Ket. 51.§ (1)-(4) bekezdésének és az 53.§ (4) bekezdésének előírásai. Vitatta az objektív felelősség fennállását.

Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmet nem terjesztett elő.

A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 274.§ (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el és azt megalapozatlannak találta.

A jogerős ítélet ellen benyújtott felülvizsgálati eljárásban – amely egy rendkívüli jogorvoslati eljárás – kizárólag a Pp. 270.§ (2) bekezdésében megjelölt határozatok törvényességét és a határozathozatalhoz vezető peres eljárásra vonatkozó szabályok betartását, illetve megsértését vizsgálhatja a Kúria, azt is kizárólag a törvényes határidőn belül benyújtott felülvizsgálati kérelemben megjelölt körben. 
A felülvizsgálati kérelemben – a Pp. 272.§ (2) bekezdése szerint – meg kell jelölni azt a határozatot, amely ellen a felülvizsgálati kérelem irányul, továbbá elő kell adni – a jogszabálysértés megjelölése mellett -, hogy a fél a határozat meghozatalát mennyiben és milyen okból kívánja. A perbeli felülvizsgálati eljárásnak a tárgya tehát a jogerős ítélet, és nem az elsőfokú peres eljárás során vizsgált közigazgatási határozat(ok). A közigazgatási perben a bíróság a Pp. szabályait alkalmazza, így a felperes által a felülvizsgálati kérelemben megjelölt Ket. rendelkezések érdemi vizsgálatát a Kúria mellőzte, mivel e rendelkezéseket az elsőfokú bíróság alkalmazás hiányában meg sem sérthette.

Megjegyzi a Kúria, hogy a felperes a Ket. eljárási szabályainak megsértése között olyan rendelkezéseket is felhívott felülvizsgálati kérelmében (Ket. 13.§ 103.§), melyekre a keresetében nem hivatkozott, ezzel tiltott keresetkiterjesztéssel is élt, és felülvizsgálati eljárást olyan kérdésre is ki akarta terjeszteni, melyre a jogerős ítélet megállapítást sem tartalmaz, így az a felülvizsgálat tárgya ez okból sem lehet.

Vizsgálta a Kúria a Kkt. 21/A.§ (4) bekezdésében foglalt rendelkezés megsértését, amelyre a felperes a törvényes határidőben benyújtott felülvizsgálati kérelmében hivatkozott. Azt állapította meg, hogy a felhívott rendelkezést az elsőfokú bíróság helyesen értelmezte a jogerős ítéletben és a helyes értelmezésnek megfelelő jogszerű döntést hozott.

A Kkt. 21.§ (1) bekezdése szerint a gépjármű üzembentartója, illetve a 21/A.§ (2) bekezdésében meghatározott esetben a gépjárművet használatra átvevő személy felel azért, hogy az általa üzemeltetett, illetőleg használt gépjárművel a törvényben foglalt, illetőleg külön jogszabályban meghatározott egyes előírások betartásra kerüljenek. A 21.§ (2) bekezdés úgy rendelkezik, hogy ha az (1) bekezdés szerinti egyes előírásokat megszegik, az üzembentartóval, illetőleg a 21/A.§ (2) bekezdésében meghatározott esetben a gépjárművet használatra átvevő személlyel szemben 30.000 forinttól 300.000 forintig terjedő közigazgatási bírságot kell kiszabni. E rendelkezés alapján a szabályszegés elsődleges felelőse az üzembentartó. 
A Kkt. azonban lehetővé teszi az üzembentartó számára, hogy a törvényben meghatározott módon igazolt idegen használat esetén a szabályszegés következménye alól mentesüljön. A Kkt. 21/A.§ (1) bekezdése szerint az üzembentartó akkor mentesül a 21.§ (2) bekezdés alapján kiszabott közigazgatási bírság megfizetése alól, ha a gépjármű – a szabályszegés időpontját megelőzően – jogellenesen került ki a birtokából és igazolja, hogy a - jogellenességgel összefüggésben – a bírságot kiszabó határozat kézbesítését megelőzően kezdeményezte a megfelelő hatóság eljárást. A felperes esetében ez a mentességi feltétel nem teljesült, mert bár a felperes állítása szerint bűncselekménnyel került ki a gépjármű a birtokából, azonban hozzátartozója ellen, aki állítása szerint a bűncselekményt elkövette, hatósági eljárást nem kezdeményezett.

A Kkt. 21/A.§ (2) bekezdése további mentesülési lehetőséget biztosít az üzembentartó részére abban az esetben, ha a gépjárművet az üzembentartó a szabályszegést megelőzően más természetes személy vagy nem természetes személy használatába adta, és ezt a használatba vevő személy teljes bizonyító erejű magánokiratba foglalt, (5) bekezdés szerinti adatokat tartalmazó nyilatkozatával igazolja, vagy – azon gépjárművek esetében, amelyek külön jogszabály alapján a közúti forgalomban menetlevéllel, illetőleg fuvarlevéllel vehetnek részt – olyan menetlevéllel, illetőleg fuvarlevéllel igazolja, amelyek a (4) bekezdés szerinti adatokat tartalmazzák, a közigazgatási bírságot a használatba vevő személlyel szemben kell kiszabni. Az eljárás során a felperes állította, hogy ilyen tartalmú okirat a birtokában van, nem tagadta azonban, hogy ezt az eljárás során soha nem csatolta be. 
Fentiek alapján a felperes felelősségének megállapítására azon az objektív alapon került sor, hogy a felperes az üzembentartó, így a szabályszegésért a KKt. 21.§ (2) bekezdése alapján felelős. Ezt a közigazgatási hatóság és a bíróság akkor is jogszerűen állapította meg, ha a gépjárművet más – felperes által meg nem nevezett személy - vezette, így a szabályszegés tényleges elkövetője nem is a felperes volt.

Az elsőfokú bíróság helyesen értelmezte a Ket. 51.§ (4) bekezdés b) pontját és a Kkt. 21/A.§ (2) bekezdését is. Az elsőfokú bíróság nem úgy foglalt állást, ahogy arra a felperes felülvizsgálati kérelmében hivatkozik, nevezetesen, hogy a felperes kötelezhető (illetve kötelezhető lett volna) a Kkt. 21/A.§ (1) bekezdésében foglalt okirat benyújtására, és ennek elmaradása miatt került szankcionálásra. A felperesnek, mint üzembentartónak maga a jogszabály biztosít választási lehetőséget arra, hogy mint üzembentartó viseli a gépkocsijával elkövetett szabályszegés jogkövetkezményeit akkor is, ha ténylegesen nem ő vezette a gépkocsit, vagy él a törvényben biztosított jogával és a tényleges szabályszegő személyét megjelöli a törvényben kógens módon meghatározott tartalmú okiratban. Amennyiben ez utóbbi lehetősséggel az üzembentartó bármely okból nem él – akár azért, mert élni kívánt a Ket. 53.§ (4) bekezdés a)-b) pontjában foglalt lehetőséggel - ez azt jelenti, hogy nincs mód a felelősség alóli mentesülésre. Az objektív felelősség egyben azt is jelenti, hogy egyetlen szabályszegés sem maradhat a törvényben írt szankció nélkül. Amennyiben nincs más, a közigazgatási eljárás során a törvényben foglalt módon igazolt használó a teljes felelősség az üzembentartót – e minőségének fennállása okán - terheli. 

Az elsőfokú bíróság a fentiek figyelembe vételével törvényes és megalapozott ítéletet hozott a kereseti kérelem tárgyában, döntése során a bíróság minden releváns jogszabályt helyesen értelmezett, a bizonyítékok értékelése okszerű, logikus és megalapozott volt. 

Az elsőfokú bíróság ítéletében indokolási kötelezettségét sem sértette meg. A felperesnek az az álláspontja, amely szerint nincs objektív felelősség a hivatkozott Kkt-ben, mert ezt a szót a törvény maga nem tartalmazza és a magyar jogrendszer nem ismeri, alapvetően téves. Az objektív felelősség fennáll – e kifejezés törvényi használata nélkül is - olyan szabályozás esetén, amelynél a szabályszegés tényleges elkövetése nélkül felel a szabályszegés jogkövetkezményeiért valaki egy objektív körülmény – jelen esetben az üzembentartói minőség – fennállása okából. Ilyen szabályozás mellett bármilyen okból nem jelöli meg az üzembentartó a gépjármű tényleges használóját, az elkövetett jogsértésért ő tartozik felelősséggel. Ha a törvényalkotó világosan megfogalmazott akarata szerint arra nincs lehetőség, hogy az üzembentartó a használói minőség hiányában, a használó pedig az üzembentartóhoz fűződő rokoni kapcsolatára tekintettel mentesüljön a felelősség alól és így szankció nélkül maradjon a minden kétséget kizárólag megállapítható szabályszegés, ezt alaptalanul várja el a felperes.

Miután a jogerős ítélet nem sértette meg a felülvizsgálati kérelemben megjelölt jogszabályokat, ezért a jogerős ítéletet a Kúria a Pp. 275.§ (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.

A tárgyi illeték feljegyzési jog folytán le nem rótt felülvizsgálati illetéket a sikertelen felülvizsgálati eljárást kezdeményező felperes a Pp. 270.§ (1) bekezdése alapján alkalmazandó Pp. 78.§ (1), illetőleg (2) bekezdése szerinti költségviselés szabályai folytán a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 13.§ (2) bekezdése alapján  köteles megfizetni. A Kúria a felülvizsgálati illeték mértékét a 2012. január 1-étől hatályos 1990. évi XCIII. törvény 39.§ (3) bekezdés d) pontja és 50.§ (1) bekezdése alapján állapította meg, mivel a felülvizsgálati kérelem előterjesztésre 2012. január 31-én került sor.

Az alperesnek a felülvizsgálati eljárásban költsége nem merült fel, ezért erről a döntéshozatalt mellőzte a Kúria.

Budapest, 2012. november 14.

Dr. Tóth Kincső sk. a tanács elnöke, előadó bíró,       Dr. Márton Gizella sk. bíró, Dr. Rothermel Erika sk. bíró