쿽쿽䈢ꖟ

A Magyar Köztársaság nevében!

A Győr-Moson-Sopron Megyei Bíróság a Győri 7. Ügyvédi Iroda (ügyintéző ügyvéd dr. Ádám János ügyvéd ...) által képviselt felperes neve felperesnek (...) Csizmadia és Szabó Ügyvédi Iroda (ügyintéző ügyvéd dr.  Csizmadia Attila ...) által képviselt ... Biztosító Zrt. alperesi beavatkozó (...) által támogatott dr. Mendlik György ügyvéd (...) által képviselt ... nyári bob Kft. alperes (...) ellen kártérítés megfizetése iránt a Soproni Városi Bíróság előtt folyamatba tett perében Sopronban, 2010. november 25. napján P.21.248/2006/64. sorszám alatt meghozott ítélet ellen a felperes részéről 65. sorszám alatt előterjesztett fellebbezés folytán meghozta a következő

k ö z b e n s ő  í t é l e t e t:

A megyei bíróság a városi bíróság ítéletét megváltoztatja és megállapítja, hogy az alperes a felperest 2006. július 1. napján ért balesetből eredő káráért felelős. 

Az összegszerűség körében a városi bíróságot az eljárás folytatására utasítja. 

A közbenső ítélet ellen nincs helye fellebbezésnek. 

Indokolás:

A városi bíróság ítéletével a felperes kereseti kérelmét elutasította. Megállapította, hogy a le nem rótt illetéket az állam viseli. Kötelezte a városi bíróság a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 400.000 Ft, a beavatkozónak 50.000 Ft perköltséget. 

A megállapított tényállás szerint a felperes 2006. július 1. napján a munkáltatója által szervezett rendezvény keretében az alperes által üzemeltetett ... nyári bob Kft. pályán  a felperes balesetet szenvedett, jobb térde sérült, a sípcsont proximalis végének  és a szárkapocscsont törésével. Rögzíti az ítéleti tényállás, hogy a felperes a helyszínen tartózkodó munkatársai értesítették a mentőszolgálatot, a felperest, még aznap a ... Kórház Baleseti Sebészeti Osztályára szállították, ahol műtétet hajtottak végre és ahol július 11. napjáig kezelték. A sérülés következtében szükségessé vált érsebészeti beavatkozás is, 2011. január 6. napjára pedig az ítéleti tényállás szerint újabb műtétre van előjegyezve a felperes. Kiemeli az ítéleti tényállás, hogy a felperes a perbeli esetet megelőzően három alkalommal is volt a ... bob- pályán. A baleset napján ketten ültek a bobban, az első lesiklás sikeres volt, a második lecsúszáskor is felperes ült elől, hátul barátnője foglalt helyet. A fékkart a felperes kezelte. A bob az első kanyar előtt megingott, a hátulülő szólt, hogy a felperes fékezzen, meg is próbálta, de nem ment. Maga felé húzta a kart, akkor sem fogott és felborultak. Rögzíti az ítéleti tényállás, hogy mindketten kiestek a bobból. A felperes előre esett a pályán, az úgynevezett vályúban, a barátnője pedig hátra, kettőjük között pedig ott volt a bob, ami szintén bennmaradt a vályúban. Rögzíti az ítéleti tényállás, hogy a helyszínen jegyzőkönyv készült, azonban az a felperes által aláírásra nem került, a felperes birtokában levő példányon a balesettel érintett bob száma nem került feltüntetésre. A baleset után a bob kocsi hivatalos vizsgálatára nem került sor és teljes bizonyossággal nem állapítható meg, hogy az alperes birtokában maradt baleseti jegyzőkönyvben rögzített számú bob szerepelt a balesetben. 
Rögzíti az ítéleti tényállás, hogy a nyári bob- pálya bejáratánál figyelmeztető tábla olvasható a lesikló pálya helyes használatára vonatkozóan, illetőleg tiltó szabályok, hogy mit nem szabad a pályán csinálni. Az első látható kanyarnál nagy piros betűkkel van kiírva a „fékezz" felszólítás, fölötte németül is, hogy tartani kell a távolságot. Rögzíti az ítéleti tényállás, hogy a kasszánál is szerepel, hogy a menetjegy megvételével mindenki tudomásul veszi az utazási feltételben foglaltakat, továbbá az indulási oldalon háromnyelvű tábla is található, amely rögzíti az utazási feltételeket, s melyből kitűnik, hogy az alperes magát, mint sportlétesítményt működtető üzembentartóként tarja nyilván. A felirat mellett egy piktogram mutatja, hogyan kell gyorsítani, illetőleg hogyan kell fékezni. Rögzíti a tényállás, hogy a pálya olyan kialakítású, hogy egy drótkötél segítségével jutnak fel a vendégek a bobon a starthoz. A tetőpont elérését követően a drótkötélről automatikusan leakad a bob és fékezett állapotban van. A kioldást követően pedig a gravitációs erő hatására kis menetállással a pálya nyomvonalát a bob-kocsi automatikusan követi, a bob-kocsi nem kormányozható. A lesiklási sebesség a fékkarral szabályozható. Rögzítette a városi bíróság tényállásában, hogy a baleset pontos lefolyását megállapítani nem lehetett. Kizárt, hogy a fék hatástalan lett volna, hiszen a bob-kocsi jobban lassult, mint az eléje eső utas. A baleset bekövetkeztében a fékrendszer esetleges hibája szerepet nem játszhat az ítéleti tényállás szerint, mert a pálya adott szakaszán a bob-kocsi fékezetlenül sem gyorsul fel olyan sebességre, ami miatt felborulna. A bob-kocsi viselkedését a rajta ülők reakciója jelentősen befolyásolja. Rögzíti az ítéleti tényállás, hogy a bob-kocsi egy egyszerű felépítésű, könnyen kezelhető eszköz, lényegében játék, ezért kezeléséhez nem szükséges különösebb előképzettség. Elegendő néhány utasítás betartása. Az alperesi tevékenység pedig sportlétesítmény működtetéseként szerepel a nyilvántartásban. 

Felperes kereseti kérelmében az alperest elsődlegesen a Ptk. 345.§-a alapján veszélyes üzem működéséből eredő kár megtérítésére, másodlagosan a Ptk. 339. §-a alapján vagyoni kártérítésként 490.847 Ft, nem vagyoni kártérítésként 2.000.000 Ft, mindösszesen 2.490.847 Ft és ezen összeg után 2006. július 1. napjától a kifizetés napjáig járó törvényes kamat megfizetésére kérte kötelezni, továbbá felmerült perköltségben kérte marasztalni. Kereseti kérelme indokaként előadta, hogy a bob pálya üzemeltetése álláspontja szerint minden kétséget kizáróan veszélyes üzemnek minősül. A veszélyes üzem fogalma alá tartozik minden olyan tevékenység, amely önmagában veszélyeket hordoz a környezetére, amelynél az embernek nincs feltétel és abszolút uralma a veszélyforrás felett. Ilyen veszélyes üzemnek számít pl. a körhinta, hullámvasút és ezeket az eszközöket is az emberek szórakozás céljából veszik igénybe hasonlóan a bobozáshoz, ezért a bobozás is csak szabadidős tevékenységnek minősíthető és sportolásnak nem. A veszélyes üzem üzembentartója az alperes, a keletkezett károkért a felelősség őt terheli. Álláspontja szerint jogilag irreleváns, hogy a pálya szolgáltatásait érvényes jeggyel, szerződéses jogviszony keretében vette igénybe felperes, ugyanis az alperest a veszélyes üzem fenntartóját vétkességre tekintet nélkül terheli a felelősség. A kártérítési követelése összegszerűsége tekintetében előadta, hogy a baleset miatt megnehezült az élete, javító műtéteken esett át. Az alperes pedig a baleset bekövetkezése után sem tett meg mindent a kár elhárítása érdekében.

Az alperes a kereseti kérelem elutasítását és a felperes perköltségben történő marasztalását kérte. Hangsúlyozta, hogy a felperes és társa által használt bob-kocsi biztonsági berendezése, fékberendezése kifogástalanul működött. A baleset megállapítható oka szerinte az adott kanyarban a sebesség nem megfelelő megválasztása, a kisegítő fékezés hiánya volt. A veszélyes üzem működésére vonatkozó szabályok nem alkalmazhatók, a felperes figyelmen kívül hagyja azt a tényt, hogy a felperes érvényes jeggyel látogatta meg a bob pályát, szerződéses jogviszony jött létre felperes és az alperes között. A bob-kocsik nem rögzítettek a pályához, süllyesztett pályán haladnak, lemezen gördülnek, a biztonsági öv használatával még súlyosabb baleset következhetett volna be. Táblák figyelmeztetik a bobozókat az utazási feltételekre, illetőleg a lesikló pálya helyes használatára. A pálya biztonságos üzemeltetése érdekében több alkalommal magán a pályán is kapnak figyelmeztetést a bobozók a fékezés szükségességére vonatkozóan. A felperes nem jól választotta meg a sebességet a kanyar bevétele során, ezáltal felelősség terheli a baleset bekövetkezésében. Hivatkozott arra is, hogy a Legfelsőbb Bíróság 1997. évi 182. számú eseti döntése értelmében a perbeli esetben a balesetet szenvedett bob-kocsi üzembentartója nem az alperes, hanem maga a felperes volt. Vitatta továbbá a bekövetkezett vagyoni és nem vagyoni kár összegszerűségét is. 
Az alperesi beavatkozó a felperes keresetének elutasítását és a felperes perköltségben való marasztalását kérte. Álláspontja szerint a jogellenesség, mint szükséges feltétel hiányzik, aki sporttevékenységre vállalkozik, kockázatnak teszi ki magát, a vagyoni és nem vagyoni kár vonatkozásában megítélése szerint a felperes bizonyítási kötelezettségnek sem tett eleget. A felperes azáltal, hogy igénybe vette az alperes által nyújtott szolgáltatást, ráutaló magatartással beleegyezett a sporttevékenység végzése körében bekövetkező esetleges károk kockázatának viselésébe. A Ptk. 342. § (2) bekezdésére figyelemmel jogellenességet kizáró ok áll fenn, a felperes ezért kártérítésre nem tarthat igényt. A bob- pálya kizárólag a haladási sebessége függvényében minősíthető veszélyes üzemnek, a sebesség megválasztása pedig a bob- pályát igénybe vevő személyen múlik. A veszélyes üzemi felelősség az alperes vonatkozásában nem áll meg, a Ptk. 339. §-ában foglalt feltételeknek alperes megfelelt, úgy járt el ahogy az adott helyzetben általában elvárható. E körben utalt a kihelyezett ismertető, tájékoztató, felszólító táblákra. 

A városi bíróság az így megállapított tényállás alapján elsőként abban foglalt állást, hogy a perbeli felelősség elbírálására a veszélyes üzemre vonatkozó Ptk. 345. § (1) bekezdésére vonatkozó rendelkezések alkalmazhatók-e. E körben hangsúlyozta, hogy a veszélyes üzem fogalmát a törvény nem definiálja, az ilyennek minősülő tevékenységet nem sorolja fel. A bírói gyakorlat feladata egyedileg eldönteni azt, hogy egy adott időben milyen tevékenység minősül fokozottan veszélyesnek. Ismertette a fokozott veszéllyel járó tevékenységek bírói gyakorlat által kimunkált ismérveit és úgy ítélte meg, hogy a bob- pálya kizárólag a bob haladási sebessége függvényében minősülhet veszélyes üzemnek, a sebesség megválasztása kizárólag  a bob -pályát igénybe vevő személyen múlik, az alperes egy sportlétesítményt működtet. A sporttevékenység során elszenvedett sérülésből eredő kárért pedig nem jár kártérítés. Az aggálytalan szakértői vélemény, amely feldolgozta a felperes személyes előadását, a tanúk vallomását, megnézte a balesettel érintett szakaszon a bob-kocsi sebességét, sőt a szakértő maga is kipróbálta. Utalva a szakértői bizonyítás eredményére ugyan a baleset pontos okát a szakértői vizsgálat nem tudta feltárni, de a szakértői vélemény az esetleges fékhiba balesetben betöltött szerepét kizárta. Hangsúlyozta a szakértői vélemény, hogy a bob-kocsi viselkedését a rajta ülők reakciója is jelentősen befolyásolja. A lefolytatott bizonyítási eljárás adatai alapján a városi bíróság rögzítette, hogy nem állapítható meg teljes bizonyossággal, hogy a baleseti jegyzőkönyvben rögzített számú bob szerepelt-e a balesetben. A felperes nem tudta bizonyítani a kártérítés feltételei közül azt, hogy azt az alperes részéről fennállt  károkozó jogellenes magatartás okozta, az alperes ugyanis eleget tett a bob-kocsi kezelése és saját és mások testi épségének megőrzése érdekében szükségesen elvárható tájékoztatási kötelezettségének. A városi bíróság megítélése szerint a pálya nem tekinthető fokozott veszéllyel járó tevékenységnek. Ennek körében analógiaként az autópálya üzemeltetésével, kezelésével járó tevékenységet hívta fel példaként. A pályán használatos lesikló bob-kocsi egyszerű felépítése a pálya nyomvonalát automatikusan követve siklik, nem kormányozható, könnyen kezelhető, lényegében játék. A haladási sebesség fékkarral szabályozható, a sebesség megválasztása pedig a felperesen múlott. A pálya és a rendelkezésre bocsátott eszköz vonatozásában a bizonyítási eljárás adatai alapján olyan rendellenesség, amely a baleset előidézésében szerepet játszott volna az alperes terhére nem volt megállapítható. Szerződésszerű magatartás úgyszintén nem, így a felperes kereseti kérelmét a Ptk. 339. § (1) bekezdésében foglalt feltételek hiányában a városi bíróság elutasította. 
A perköltség viseléséről a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján rendelkezett. 

A városi bíróság ítélete ellen a felperes terjesztett elő fellebbezés, amelyben kérte a városi bíróság ítéletének megváltoztatását és a módosított kereseti kérelmének kérte a helytadást. Továbbá kérte az alperest a felmerült perköltségben marasztalni. Fellebbezése indokaként előadta, hogy álláspontja szerint megalapozatlanul jutott arra a következtésre a városi bíróság, bár az ügy alapjául szolgáló tényállást helyesen tárta fel, hogy az alperesi tevékenység nem esik a Ptk. 345. §-a alá. Kétség nem férhet hozzá, hogy a bob -pálya üzemeltetése veszélyes üzem. Ennek körében hivatkozott arra, hogy a bob-kocsi nem kormányozható, a lesiklási sebesség a fékkarral szabályozható, nem rendelkezik tehát a bob felett teljes irányítással az utas, mivel annak haladása a pálya nyomvonalát automatikusan követi, a bob haladási irányát a pálya kialakítása határozza meg. Hangsúlyozta, hogy abban a kanyarban, pályaívben ahol a baleset történt a bob- pálya üzemeltetője fel sem hívta az utasokat arra, hogy fékezzenek. Azáltal, hogy a szakértői vélemény szerint a bob-kocsiban ülők reakciója jelentősen befolyásolja a bob-kocsi viselkedését még nyomatékosabban megállapítható, hogy az alperes a veszélyes üzemi felelősség alapján tartozik helytállni. Ugyanis a felperes álláspontja szerint a veszélyes üzem legfőbb ismérve az, hogy önmagában is veszélyeket hordoz a környezetére, valamint az, hogy csekély hiba is aránytalanul súlyos károkat eredményez. Miután a lesiklás közben a bob-kocsi irányát és haladását a benne ülők nem tudják befolyásolni, ezért a tényállást a veszélyes üzemi felelősség alapján kellett volna az elsőfokú bíróságnak elbírálnia. Az erre vonatkozó szakirodalom szerint általános jelleggel megállapítható, hogy veszélyes üzemnek minősül miden olyan tevékenység, amelynél az embernek nincs feltétlen és abszolút uralma a veszélyforrás felett, így álláspontja szerint a bekövetkezett kára és a fokozott veszéllyel járó tevékenység között okozati összefüggés van, mivel a kár bob -pálya igénybe vétele közben, az azon történő lesiklás körében keletkezett. Az alperes nem tudta bizonyítani, hogy a kárt elháríthatatlan ok idézte elő és ezen ok kívül esik a fokozott veszéllyel járó tevékenység működési körén, így felelős a kárért. 
Hivatkozott továbbá arra a felperes fellebbezésében, hogy az elsőfokú bíróság által az alperes javára megállapított ügyvédi munkadíj címén járó perköltség eltúlzott, így másodlagos fellebbezési kérelme a perköltség mérséklésére irányult. 

Az alperes fellebbezési ellenkérelmében a városi bíróság ítéletének helybenhagyását kérte. Álláspontja szerint a bob, mint sporteszköz használatával kapcsolatban elmondható, hogy a sporttevékenységet végző személy ezen magatartás megkezdésével tudomásul veszi, hogy sérülést szenvedhet és ezen hozzájárulás folytán jogellenességről nem beszélhetünk. Felvetette annak kérdését, hogy a perben érdemes lett volna vizsgálni, hogy az ügy nem tartozik-e munkaügyi bíróság hatáskörébe, annak okán hogy a rendezvényt a munkáltató szervezte. Ilyenkor a munkáltató által választott program megvalósításában közreműködő munkáltató nem tűnik-e teljesítési segédnek. Mennyire sorolható a munkáltató működési körébe a pálya működtetése. Sérelmezte azt is, hogy a felperes a hosszúra nyúlt per során a sérülései hatását és mértékét szakértői véleménnyel nem támasztotta alá, ilyen indítványa a bizonyítandó tények ismeretében nem volt. Munkaképesség csökkenéséről, esetleges egészségromlásról adat nincsen. Fenntartotta a vagyoni kártérítés körében a 2010. február 8-i beadványának tartalmát. 

Az alperesi beavatkozó osztva az alperes fellebbezési ellenkérelmében foglaltakat kiemelte, hogy nem volt orvosszakértői bizonyítás, kizárólag a felperes kezelésével kapcsolatos orvosi okiratok állnak rendelkezésre, amelynek alapossága tekintetében szakember hivatott állást foglalni. Szakértő bevonására pedig nem került sor, ezért az összegszerűség nem tisztázott. Felvetette, hogy az alábbi jogvitában a munkáltató kárfelelősségének kérdése is felmerül, hiszen a rendezvényt a felperes munkáltatója szervezte, amelyen ugyan nem volt kötelező a részvétel, de a munkavállalók nagyszámban voltak jelen. Amennyiben ugyanis a munkáltató tartozik helytállni, akkor a felperes nem a megfelelő fórumon érvényesítette az igényét. 

A felperes fellebbezése az alábbiak szerint vezetett eredményre.

 A bíróság a hatáskörének hiányát hivatalból veszi figyelembe  a Pp. 28. §-a értelmében.

A Pp.57.§ (1). bekezdése értelmében a beavatkozó- az egyezséget, az elismerést és a jogról való lemondást kívéve- minden cselekményre jogosult, amelyet az általa támogatott fél megtehet, cselekményeinek azonban csak annyiban van hatálya,amennyiben a fél cselekményét elmulasztja, illetőleg amennyiben a beavatkozó cselekményei a fél cselekményeivel nem állnak ellentétben.

A Pp. 57. § (1) bekezdése alapján az alperesi beavatkozói fellebbezési ellenkérelem részét képezte annak vizsgálata, hogy a városi bíróságnak volt-e hatásköre eljárni a felek jogvitájában arra figyelemmel, hogy az alperesi beavatkozó jogértelmezése szerint a munkáltatói kárfelelősség esete is fennáll, hiszen a rendezvényt a felperes munkáltatója szervezte, amelyen ugyan nem volt kötelező a részvétel, de a munkavállalók nagyszámban voltak jelen. 

A megyei bíróságnak elsőként tehát abban kérdésben kellett az alperesi beavatkozó fellebbezési ellenkérelmében tett észrevétel nyomán állást foglalnia, hogy a felek jogvitája a városi bíróság hatáskörébe tartozott-e. 

A városi bíróság ítéletének tényállásában megállapította: „a felperes 2006. július 1. napján a munkáltatója által szervezett rendezvény keretében az alperes által üzemeltetett ... nyári bob Kft. pályán balesetet szenvedett…". 
A 2011. március 29. napján megtartott fellebbviteli tárgyaláson felperes személyesen akként nyilatkozott, hogy a rendezvényt, amelyet az alperesi helyszínen bonyolítottak a cég szervezte meg akként, hogy  a cég vásárolta a jegyeket. Tudomása szerint az egész pályát kibérelte a cég. 
Az alperes ezzel kapcsolatos tényállítása viszont az volt, hogy a felperes cége nem bérelte ki az egész pályát, azt mások is használhatták a perbeli baleset idején. 

A kereseti kérelem beadásának idején (2006. december 1.) hatályos Pp. 349. §-a szabályozza, hogy mely perek minősülnek munkaügyi pereknek, vagyis munkaügyi bíróság hatáskörébe tartozó ügyeknek. 
A Pp. 349. § (3) bekezdése szerint a munkaügyi bíróság hatáskörébe tartoznak a munkavállaló és munkáltató között, a munkaviszonnyal közvetlen kapcsolatban lévő jogra alapított igény is, többek mellett, amelyet a jogirodalom úgynevezett adhéziós munkaügyi pereknek minősít. 

A megyei bíróság megítélése szerint a felek előadásai alapján annyi volt a perbeli ügyben megállapítható a felperesi munkáltató szerepe tekintetében, hogy a felperes a perbeli baleset idején az alperesi pályán a cég keretében meghirdetett programon vett részt, amelyen a részvétel az alperesi beavatkozó által is elismerten nem volt kötelező. Arra vonatkozólag nem merült fel adat, hogy kizárólag a cég alkalmazottai vehettek volna részt a kérdéses napon az alperes által meghirdetett programon. 
Ebből következőleg a megyei bíróság megítélése szerint ezen városi bíróság által is helyesen megállapított tényállási elem „nem utalja" a perbeli elsődlegesen a Ptk. 345. §-ára, másodlagosan a Ptk. 339. §-ára alapított kereseti kérelem elbírálását az alperessel szemben a munkaügyi bíróság hatáskörébe. A perbeli esetben tehát a kár nem a felperes munkaviszonyával összefüggő, így a munkaügyi bíróság hatásköre kizárt.

Ezt követően a megyei bíróságnak abban kellett állást foglalnia, hogy a perbeli bob használata veszélyes üzemnek minősül-e a felperes fellebbezése nyomán. 

A megyei bíróság álláspontja szerint a városi bíróság a felelősségforma tekintetében a keresettel érintett körben a bizonyítási eljárást a szükséges és egyben elégséges mértékben lefolytatta, a beszerzett bizonyítékokat a Pp. 206. §-ának megfelelően összességükben értékelve helyes tényállást állapított meg, azonban az abból levont jogi következtetése nem helytálló. 

Az elsőfokú bíróság helyesen mutatott arra rá, hogy a Ptk. 345. §-a nem határozza meg azt a tevékenységi kört, amelyet fokozott veszéllyel járó tevékenységnek kell tekinteni. A Legfelsőbb Bíróság a BH 2002. 306. szám alatt közzé tett eseti döntésében olyan iránymutatást adott, mely szerint egyedileg kell mérlegelnie, hogy az adott tevékenység fokozott veszéllyel járónak minősülhet-e. Az eseti döntés értelmében e kérdésben a bíróságnak a tevékenység során alkalmazott berendezések, technológiai folyamatok, valamint a felhasznált anyag jellege alapján kell állást foglalni. A Legfelsőbb Bíróság a BH 1977. 491. számú eseti döntésében pedig arra mutatott rá, hogy a veszélyes üzemi működési körét nem lehet a pillanatnyi helyzet szerint megítélni, hanem a tevékenység folytatását folyamatában, egységesen kell értékelni. Ennek során a tevékenységhez használt eszköz szokásos módon történő, rendeltetésszerű használatából kell kiindulni és azt kell vizsgálni, hogy a szokásos működés során fellépő csekély hiba is aránytalanul széles körben, vagy aránytalanul súlyos károkat eredményezhet-e. (Fővárosi Ítélőtábla 6.Pf.21.254/2009/6.) 

Az elsőfokú eljárásban arra vonatkozóan, hogy ténylegesen hogy történt  a baleset, megállapítás nem volt. A baleset leírása tárgyában a felperes indítványára az ok-okozati összefüggés, mint szükségképpeni elem bizonyítására igazságügyi szakértő kirendelésére került sor, aki aggálytalan, elsőfokú eljárásban 29. sorszám alatt iktatott szakvéleményében a vizsgálati módszerének rövid ismertetése keretében rögzítette, hogy szakértői szemle keretében tekintette meg a baleset helyszínét, a használatos bob-kocsi kart, megtekintette a pálya létesítésének, dokumentációját, a kocsi javításának nyilvántartását, és az érintett szakaszon megmérte a bob-kocsi sebességét. A baleseti jegyzőkönyvben megjelölt bob-kocsival kétszer személyesen is próbalesiklást végzett. 
Hangsúlyos azonban a városi bíróság által is megállapított helyes tényállásból kiemelni, hogy a felperes birtokában szereplő és1/ F/2. szám alatt mellékelt baleseti jegyzőkönyvön nem került feltüntetésre a bob száma, amellyel a sérült felperes utazott. A 9. sorszám alatti jegyzőkönyvhöz alperes által mellékelt, kitöltött baleseti jegyzőkönyvön már szerepel azon bob száma, amellyel a sérült utazott, ez a rovat kitöltésre került ezen jegyzőkönyvben, és itt a 15-ös szám került feltüntetésre. 
Ugyancsak megállapítható a felperes személyes előadásából és a 2007. május 16. napján megtartott tárgyaláson (9.sorszám alatti tárgyalási jegyzőkönyv) kihallgatott tanúk vallomásából (Tanú 1, Tanú 2), hogy a baleset következtében a felperes segítségére sietve a vályúból mindenki kitette a bobját, az alperesi alkalmazott Személy pedig akként nyilatkozott, hogy: „A pálya mellett félre volt rakva egy bob, az lehetett az a bob, amivel ő borult.". Megállapítható tehát a tanúvallomásokból, hogy a bobokat kitették a fűre, utóbb nem volt már beazonosítható, hogy ténylegesen melyik bobbal szenvedte el a felperes a balesetet, annál is inkább nem lehet ezt pontosan meghatározni, miután mind a felperes, mind az alperes birtokában eltérő tartalmú baleseti jegyzőkönyv fekszik el. Ezen adatokból értelmezhető az aggálytalan 29. sorszám alatti szakértői vélemény azon megállapítása, mely szerint a baleset pontos lefolyását megállapítani nem lehet. A szakértő a baleset okát abban látta, hogy valamilyen okból megbomlott az egyensúly, ami miatt az utasok a bob-kocsiról leestek. 

A szakértő aggálytalan véleményében (29. sorszám) rögzítette, hogy a pálya szerkezete egy 1000 mm széles átlagosan 2500 mm hosszúságú elemekből összeállított 2 mm-es vastagságú rozsdamentes lemezből készített vályú földsánccal van megtámasztva. A pálya egy egyenes, viszonylag egyenletesen emelkedő drótkötél felvonású felvonószakasszal indul. A felvonó szakaszon a felvonó vályú profilja megakadályozza a fék működtetését. A kocsi görgőkön gurul, a drótkötélen elhelyezett sajtolt bütykök vonóvillába illeszkednek, a vonóerő csillapító rugón keresztül adódik át a kocsi alvázára. 

Az aggálytalan szakértői vélemény fenti vizsgálati módszerének rövid ismertetését követően  a szakértő az alábbi megállapításra helyezkedett: „A kioldást követően a bob-kocsi a gravitációs erő hatására kis menetellenállással a pálya nyomvonalát automatikusan követve lesiklik. A bob-kocsi nem kormányozható, a pálya ívét automatikusan követi. A lesiklási sebesség a fék-karral szabályozható."
A fentiekből következően a lecsúszás közben emberi beavatkozásra lehetőség nincs, kizárólag a fizika törvényei érvényesülnek. A szakértő szerint a baleset oka az lehetett, hogy valamilyen okból megbomlott az egyensúly a kocsiban, ami miatt az utasok a bob-kocsiról leestek, megállapítható a fokozott veszéllyel járó tevékenység egyik fő ismérve, hogy a csekély hiba is aránytalanul súlyos károkat eredményezhet. A perbeli esetben a felperes által elszenvedett sérüléseket eredményezte, amelyek tekintetében a felperesnél korrekciós műtét még a másodfokú eljárás idején is zajlottak. Kiemelendő a szakértő megállapítása körében az, hogy  a bob-kocsi viselkedését a rajta ülők reakciója jelentősen befolyásolja, még nyomatékosabban hangsúlyt ad annak, hogy az alperesi tevékenység veszélyes üzemnek minősüljön. Ez is eredményezhette azt, hogy a csekély hiba is aránytalanul súlyos kárt okozott. 

Mindezek alapján a megyei bíróság megítélése szerint az alperesi kártérítési felelősségről a Ptk. 345. §-a értelmében kell határozni. Az alperes által üzemeltetett bob- tevékenység veszélyes üzemnek minősül. 

E szerint pedig a kártérítési felelősség alól az alperes csak annak bizonyítása esetén mentesülhetne, hogy a kárt a fokozott veszéllyel járó tevékenység körén kívül eső elháríthatatlan ok idézte elő. Ilyet az alperes a fellebbviteli eljárásban kiegészített Pp. 3. § (3) bekezdése keretében megtörtént bizonyítási kitanítási kötelezettség ismeretében a jogkövetkezményre történt figyelmeztetés mellett, nem tett, erre vonatkozó bizonyítási indítványa nem volt. 

Az alperes 3. sorszám alatti érdemi ellenkérelmében arra hivatkozott, hogy álláspontja szerint a felperes nem jól választotta meg a sebességet a kanyar bevétele során. A Pk. 38. értelmében a fokozott veszéllyel járó tevékenység folytatása közben keletkezett károk megtérítése körében a Ptk. 345. §-a és a 339. §-a együttesen alkalmazhatóak, ugyanis a Ptk. mind az általános felelősségi alakzat, mind a veszélyes üzemi felelősség esetében megteremti a kármegosztás alkalmazásának lehetőségét a Ptk. 345. § (2) bekezdése keretében. A kár okozója a kármegosztás szabályai szerint ugyanis viselni köteles azt a kárt, amelyet a fokozott veszéllyel járó tevékenység folytatása által maga okozott, továbbá a kár azon részét is, amelyet nem ő, hanem fel nem róható magatartásával esetleg elháríthatatlan módon harmadik személy okozott. 
Az aggálytalan 29. sorszám alatti szakértői vélemény szerint a baleset helye a pálya második kanyarja a kioldási szakaszt követően a pálya ott ível jobbra. A kioldási szakaszt követően a bob-kocsit fékezetlenül hagyva ez a kanyar, amit egyébként az alperes következetesen pályaívnek is definiált az eljárás során és amely előtt figyelmeztető tábla sem volt elhelyezve, fékezés nélkül gond nélkül bevehető a szakértő szerint. A szakértő teljes egészében kizárta, hogy a nem megfelelően megválasztott sebesség és ez által a fék hiba okozta volna a balesetet, kizárható megállapítása szerint, hogy a fék teljes mértékben hatástalan lett volna. A teljes fékezhetetlenséget okozó meghibásodás ugyanis csak a fékkar tengelyről való letörése során alakulna ki, egyéb meghibásodás esetén is a bob-kocsi fékezhető marad. 
A fentiekből tehát megállapítható, hogy a lesiklás közben a bob-kocsi irányát és haladását a benne ülők befolyásolni nem tudták, így az elsőfokú bíróságnak a veszélyes üzemi felelősség alapján kellett volna elbírálnia a kárfelelősséget. 
A megyei bíróság ennek megfelelően a Pp. 3. § (3) bekezdése körében a bizonyítási terhet kiosztotta alperes tekintetében, aki bizonyítást felajánlani nem tudott sem a Ptk. 345. § (1) bekezdésében írt azon bizonyítási kötelezettsége körében, mely szerint a kárt a fokozott veszéllyel járó tevékenység körén kívül eső elháríthatatlan ok idézte elő, tovább azt sem tudta alperes bizonyítani, hogy a felperes közrehatott volna a kár bekövetkezésében. 
A megyei bíróság ennek kapcsán megjegyzi, hogy a Ptk. 345. § (3) bekezdésére figyelemmel a felelősség kizárására vonatkozó tájékoztató táblának felelősséget befolyásoló relevanciája nincs, mint ahogy a jegy vásárlásával létrejött szerződéses jogviszonynak sincs(Győri Ítélőtábla Pf. I.20.085./2010./4.szám., ). 

A felek által sem vitatottan kára az alperesi tevékenység igénybevételéből fakadt a felperesnek, így amennyiben a felperes által elszenvedett kár az alperesi magatartásra vezethető vissza, mint a perbeli esetben, úgy az a hivatkozás  az elsőfokú bíróság által adott indokolásból nem helytálló, hogy az alperes jogellenes magatartást nem tanúsított, ugyanis a Ptk. generálisan tiltja a károkozást, a kár okozása szükségképpen jogellenesnek minősül (neminem laedere elve).

A védekezésnek a sporttevékenységre történő hivatkozása körében a megyei bíróság rámutat: A sportszerek egy része - hasonló fizikai elven működő - játékszerként is használatos, ilyen például a korcsolya, a szánkó, de a bob is. Bár a sportszer és játékszer neve azonos, a játékhoz, illetve a sporthoz használt eszközöket az eltérő célhoz, az eltérő használathoz és eltérő használókhoz mérten eltérően alakították ki. Míg a játék célja a szórakoztatás, melyet a képességek és lehetőségek felfedezése ad, addig a sport a képességek határait feszegeti a lehetséges maximális teljesítmény elérését célozza. 

Nem szorul bizonyításra, hogy a perbeli bobnak nevezett játékeszköz nem azonos az ugyancsak bobnak nevezett sporteszközzel, hasonlóképpen a perbeli pálya sem azonos a sportcélra kialakított bobpályával. 
Ebből következően a védekezésnek a sporttevékenységre történt hivatkozása sporttevékenység hiányában nem foghat helyt. 

Ha bíróság a kártérítő felelősség fennálltáról dönt ebben a kérdésben - első-, és másodfokon egyaránt - közbenső ítélettel határoz (Pp. 213. § (3) bekezdés, Pp. 253. § (2) bekezdés), ennek során a kártérítő felelősség mértékéről szóló döntés is a határozat rendelkező részére tartozik. Ennek okán a Ptk. 345. § (1) bekezdése alapján a megyei bíróság csak megállapította, hogy az alperest terheli felelősség a 2006. július 1. napján ért balesetből eredő kárért . ( BH. 2006. 360.) 

A fentiekre tekintettel a megyei bíróság a városi bíróság ítéletét megváltoztatta, közbenső ítélettel határozott a Pp. 213. § (3) bekezdése értelmében és a Pp. 253. § (3) bekezdése alapján megállapította, hogy az alperes a veszélyes üzemre vonatkozó rendelkezések alapján tartozik teljes kárfelelősséggel a felperest ért kár viselésében.
A fentiekre figyelemmel a kár összegszerűsége, ezen belül vagyoni-, és nem vagyoni kár összege tekintetében az eljárás csak az elsőfokú eljárásban folytatható. A perbeli esetben az összegszerűség tekintetében terjedelmes bizonyítás lefolytatása nélkül dönteni nem lehetett, így a közbenső ítélet meghozatalára kerülhetett sor. Erre figyelemmel rendelkezett a megyei bíróság akként, hogy az összegszerűség körében a városi bíróság köteles az eljárást lefolytatni. 

Győr, 2011. június 16. napján 

Dr. Bíró Éva s.k.    Dr. Habulin Istvánné dr. Nemes Mónika s.k.  Dr. Hammerné dr. Kiss Eleonóra s.k.   
tanácselnök 		    előadó bíró 						bíró 

A kiadmány hiteléül
kiadó: