A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság

Mfv.III.10.917/2011/8.szám

A Kúria a dr. Soós Ádám pártfogó ügyvéd  által képviselt  felperesnek a   jogtanácsos által képviselt Kormányhivatal Nyigdíjbiztosítási Igazgatósága alperes ellen társadalombiztosítási határozat bírósági felülvizsgálata iránt a Fővárosi Munkaügyi Bíróságon 16.M.940/2011. szám alatt indított és a Fővárosi Munkaügyi Bíróság 2011. július 14-én kelt 16.M.940/2011/9. számú ítéletével befejezett perében a jogerős ítélet ellen a felperes részéről előterjesztett felülvizsgálati kérelem folytán - tárgyaláson kívül - meghozta a következő

í t é l e t e t :

A Kúria a Fővárosi Munkaügyi Bíróság 16.M.940/2011/9. számú ítéletét hatályában fenntartja.

A felülvizsgálati eljárás illetékét és a pervesztes felperes pártfogó ügyvédjének díját a magyar állam viseli.

I n d o k o l á s

T. K. 2005. január 31-én előterjesztett igénybejelentésére figyelemmel részére határozattal öregségi teljes nyugdíjat állapított meg a nyugdíjbiztosítási igazgatóság. A Nyugdíjbiztosítási Jogorvoslati Igazgatóság 2745/2005. számú határozatával 40 év 92 nap szolgálati idő 28.596 forint átlagkereset figyelembevételével havi 24.700 forint öregségi nyugdíjat állapított meg 2005. június 6. napjától kezdődően a felperes részére.

A határozat indokolásában a jogorvoslati igazgatóság hivatkozott a társadalombiztosi nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (Tny.) 12. § (1) bekezdésében írt rendelkezésre, miszerint az öregségi nyugdíj összege az elismert szolgálati időtől és a figyelembe vehető havi átlagkereset összegétől függ. Az összegszerűséget illetően utalt a Tny. 22. § (1) bekezdésében és a törvény végrehajtására kiadott 168/1997.(X.6.) Korm. rendelet (Tny.R.) 15. § (4) bekezdésében írt rendelkezésre, de felhívta a bejelentési kötelezettség járulékfizetés idején 1997. évig hatályos 1975. évi II. törvény (T.) 120. § (1) és 120/A. §-ában írt rendelkezéseket is azzal, hogy a munkáltatók nem igazoltak egyes időszakokra jövedelmet, illetve az APEH igazolások és a társadalombiztosítási nyugdíjjárulék befizetése szolgált alapul az öregségi nyugdíj megállapításául.

A határozatot T.K. keresettel támadta meg a munkaügyi bíróság előtt és módosított keresete szerint az alperes és a másodfokú társadalombiztosítási szerv határozatainak hatályon kívül helyezését, havi 202.626 forint összegű nyugellátás megállapítását kérte. Részletes számítást közölt az egyes évek összevont jövedelmét, azok valorizációs szorzókkal való kiszámítását illetően és utalt arra, hogy a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról valamint a szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény (Tbj.) 4. § (3) bekezdés k) pontja szerint minden megszerzett jövedelem járulékalapot képez, a jövedelmet illetően pedig a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény (Szja.) 46. §-a az irányadó. Vagyis a felperes álláspontja szerint „egyéni vállalkozó esetében bármilyen módon szerzett jövedelem nyugdíjjárulék köteles, tekintet nélkül arra, hogy saját maga a vállalkozó termelte ki jövedelmét, vagy vállalkozói szerződésből eredően megbízásból kifizetőtől származik".

Az alperes a kereset elutasítását kérte, fenntartva a határozata - és a másodfokú határozat - indokait az abban foglalt ténymegállapításokra és jogi okfejtésekre figyelemmel.

A Fővárosi Munkaügyi Bíróság 16.M.940/2011/9. számú ítéletével a felperes keresetét elutasította. Ítéletének indokai szerint nem megalapozott a felperesi kereset. Részletesen kitért az 1999. és 2005. évek közötti, az 1988. és 1998. évek közötti foglalkoztatás és jövedelem alakulására, azokat évenként vizsgálva. Utalt a Tbj. 5. §-ában a megbízásos jogviszonyban való munkavégzésre vonatkozó szabályra, valamint a Tny. 22. § (1) bekezdés a) pontjában írt azon rendelkezésre, hogy 1988. január 1-je és 1996. december 31. közötti időszakban kizárólag az ún. főfoglalkozásban elért jövedelmek számíthatók be a nyugdíj alapját képező átlagkereset meghatározásakor.

Hivatkozott a munkaügyi bíróság a T. végrehajtására kiadott 17/1965.(VI.14.) MT rendelet (R.) 271. § (2) és (3) bekezdésében írt rendelkezéseire és visszautalt a T. 103/B. § (2) bekezdésében írtakra. Kiemelte azt, hogy ugyan a felperes által csatolt 1989-től 1993. közötti évekre szóló  járulékbevallások hitelesnek nem minősíthetők, mivel azokon a társadalombiztosítási szerv érkeztető bélyegzője vagy az átvételt igazoló egyéb igazolás nem szerepel. Megállapítható, hogy a felperes által csatolt 1990. évre egyéni vállalkozóként előterjesztett járulékbevallás teljes mértékben eltér az alperes nyilvántartásában ugyanazon évre szereplő érkeztető bélyegzővel ellátott bevallástól. Ez utóbbi bevallás szerepel az alperes nyilvántartásában, ez alapján került 1990. évre, illetve 1990. május 1-től havi 3000 forint jövedelem beszámításra, mivel a felperes saját bevallása szerint egyéni vállalkozásából származó jövedelme a 36.000 forint/évet nem haladta meg, így havi 960 forint járulékfizetési kötelezettsége állt fenn, amely után a fent hivatkozott jogszabály rendelkezése értelmében havi 3000 forint volt figyelembe vehető nyugdíj alapjául szolgáló átlagkeresetként.

A munkaügyi bíróság ítéletét a felperes felülvizsgálati kérelemmel támadta meg a Pp. 270. § (2) bekezdésére jogszabálysértésre hivatkozva. A felperes álláspontja szerint a bíróság figyelmen kívül hagyta a bizonyítási indítványait, illetőleg az általa benyújtott keresetigazolásokat, amelyek elfogadhatóságáról jogszabályok rendelkeznek. Utalt a Tny.R. 15. § (1) bekezdésében írt rendelkezésre, idézte a Tny. 22. § (1) bekezdés a)-c) pontjában írtakat, és hivatkozott arra, hogy 1988-tól 1995-ig terjedő időszakban több kisiparosi tevékenységet folytatott, így valamennyi tevékenységéből eredő keresete, jövedelme a főfoglalkozásban elért jövedelemnek számít az esetben is, ha azok ún. kis összegű kifizetésekből, kifizetőktől származtak. A felperes álláspontja szerint a kifizetői jövedelmeket nem kellett saját adóbevallásában feltüntetni, mert azokból a kifizetők a nyugdíjjárulékot és a jövedelemadó-előleget levonták, ezért ezek is a kifizetés idején érvényes szabályok szerint nyugdíjjárulék alapjául szolgáló jövedelemként számítanak be. Hivatkozott az adózás rendjéről szóló 1990. évi XCI. törvényben foglaltakra, a 19. § (5) bekezdésében írt rendelkezésére. Az alperesnek a Tny. 22. § (1) bekezdés c) pontja szerinti összeget, azaz a teljes minimálbér valorizált összegét kellett volna a nyugdíjalapba beszámítania, ezt nem tette, hanem annak egy arányos részét számolta csak el.

Az 1999-től 2005. közötti időszakra nézve felperes becsatolta mindegyik évi személyi jövedelemadó bevallását, amelyekben szereplő jövedelmek összessége az összevont adóalap részét képezik. Könyvelés, megbízási szerződés keretén belül történhet és megbízás keretén belüli tevékenységet illetően fejtette ki felperes álláspontját azzal, hogy miként számítható az be a nyugdíjalapba. Az  adóhivatal által is bizonyítottan elfogadott éves jövedelem összegek a közös adóalap részét képező nyugdíjjárulék köteles jövedelmek voltak, így a nyugdíjalapba beszámítanak. A Tbj. 4. § k) pontjában írt járulékalapot képező jövedelem jogszabályi fogalommeghatározásra is utalt a felperes és mindezekre figyelemmel kérte elsődlegesen a munkaügyi bíróság ítéletének megváltoztatását és kereseti kérelmének megfelelő határozat hozatalát, míg másodlagosan a munkaügyi bíróság ítéletének hatályon kívül helyezését és a bíróság új eljárásra és új határozat hozatalra való utasítását kérte.

Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében az ítélet hatályban történő fenntartását és a felülvizsgálati kérelem elutasítását kérte, mert a felülvizsgálati kérelemben megjelölt jogszabálysértések nem állnak fenn, a munkaügyi bíróság a bizonyítékok okszerű mérlegelésével az irányadó jogszabályi rendelkezéseken alapulóan hozta meg érdemi döntését.

Az alperes hivatkozott a Tny. 22. § (1) bekezdés a) pontjában foglaltakra, miszerint 1988. január 1-jétől 1996. december 31. közötti átlagkereset számítási időszakban az ún. főfoglalkozásban elért jövedelmek számíthatók be a nyugdíj alapját képező átlagkereset meghatározásakor. Megalapozatlan a keresetlevélben, illetve felülvizsgálati kérelemben az ezen időszak tekintetében az összevont adóalap szerinti jövedelmek beszámításának kérése. A felülvizsgálati kérelem kifogásolja, hogy tárgyi időszakon belül több év tekintetében nem az akkor irányadó minimálbér összegek kerültek beszámításra. A T. 103/B. § (2) bekezdésének 1992. július 1-től 1995. március 31. között hatályos rendelkezése értelmében az egyéni vállalkozó nyugdíjjárulék köteles jövedelme amennyiben vállalkozásában tényleges jövedelmet nem realizált és nem vallott be, a 103/B. § (2) bekezdése szerinti minimálbér 60 %-ának megfelelő összeg volt, mint nyugdíjjárulék köteles jövedelem. A tárgyi időszakban tehát az egyéni vállalkozói jogviszony, mint főfoglalkozású jogviszony után állott fenn a felperes járulékfizetési kötelezettsége, a további eseti megbízási jogviszonyokban szerzett jövedelmek a nyugdíj összegének meghatározásakor nem vehetők figyelembe. A megbízásból elért jövedelmet a Tbj. 5. §-ában írtak és az ott meghatározott feltételek hiányában kellett figyelmen kívül hagyni.

A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.

A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.

A felülvizsgálati kérelem alapján a Kúria azt vizsgálta, hogy a felperes 1988-tól többféle jogcímen szerzett valamennyi jövedelmének figyelembe vételére van-e lehetőség a perben releváns és hatályos rendelkezések értelmében, illetve az általa elért jövedelmek milyen mértékben számíthatók be a nyugdíjalap megállapítása szempontjából és e körben a rendelkezésre álló bizonyítékokat a munkaügyi bíróság helytállóan értékelve hozta-e meg döntését.

A perbeli időben hatályos Tny. 22. § (1) bekezdése szerint az öregségi nyugdíj összegét az 1988. január 1-jétől a nyugdíj megállapításának kezdő napjáig elért (kifizetett) - a kifizetés idején érvényes szabályok szerint nyugdíjjárulék alapjául szolgáló -, a személyi jövedelemadót is tartalmazó csökkentés nélküli bruttó kereset, jövedelem havi átlaga alapján kell meghatározni. Keresetként, jövedelemként kell figyelembe venni
a) az 1988. január 1. és 1996. december 31-e közötti, illetőleg az 1988. január 1-je előtti keresetek, jövedelmek esetében az 1996. december 31. napján érvényes társadalombiztosítási szabályok szerint a főfoglalkozásban elért jövedelmet az ezen időszak alatt kifizetett év végi részesedést, prémiumot, jutalmat és a keresettel, jövedelemmel azonos időre járó baleseti járadékot, 
b) 1997. január 1-jétől az 1998. január 1-je előtti rendelkezések szerinti, illetőleg az 1998. január 1-jétől a Tbj.-ben meghatározott biztosítással járó jogviszonyból származó - nyugdíjjárulék alapot képező - keresetek, jövedelmek, több biztosítással járó jogviszony esetén a nyugdíjjárulék fizetési kötelezettségre meghatározott összeghatárig összeszámított keresetek, jövedelmek és 1997. évben a keresettel, jövedelemmel azonos időre járó baleseti járadékot,
c) amennyiben a nyugdíjjárulékot a biztosítási jogviszony keretében meghatározott összeg után kellett fizetni ezt az összeget.

Mindebből következik, hogy miután a felperes egyéni vállalkozóként ért el többletjövedelmet, ezért az egyéni vállalkozói jövedelem volt elsődlegesen, mint főfoglalkozású jövedelem figyelembe veendő a nyugdíjszámítás alapjául. Téves a felperesnek az az álláspontja, hogy a különböző jövedelmeket össze kell adni, tévesen értelmezi ezzel kapcsolatban az Szja. rendelkezéseit is. De ezen túlmenően téves az az álláspontja is, hogy az adóbevallás adott esetben helyettesíti a társadalombiztosítási járulék bevallást, illetve nyugdíjjárulék befizetésével kapcsolatos kimutatást, hiszen nem minden jövedelem esik társadalombiztosítási járulékfizetési kötelezettség alá ami adóköteles. Éppen a felperes terhére lehetne értékelni azt - ha elfogadná a Kúria jogi okfejtését -, hogy az általa csatolt APEH kimutatás szerint 1993. és 1995. években nullás adóbevallást adott, de 1996. évre is csak ingó vagyontárgy értékesítésből származó jövedelmet jelzett. Ehhez képest ezen három évre vonatkozóan a társadalombiztosítási nyilvántartások alapján a felperes részére éves átlagkereset figyelembevételével nyugdíjalapot képező átlagkeresetet számítottak be.

Ami a megbízással kapcsolatos beszámíthatóságot illeti, rámutat a Kúria arra, hogy az Adóhatóság és a társadalombiztosítási szerv számítása alapjául szolgáló jövedelmeket és különböző jogviszonyokat a jelen esetben, miután társadalombiztosítási jogviszony elbírálásáról van szó, az erre vonatkozó speciális szabályok szerint kell megítélni és csak ezek alkalmazandók. Ezért a Tbj.-nek, amely kifejezetten a megbízásos jellegű jogviszonyt illetően tartalmaz rendelkezést, annak 5. § (1) bekezdés g) pontját kellett alkalmazni, amikor a felperesnek a megbízásos jogviszony alapján végzett tevékenységét és az azért kapott díjazását kellett minősíteni. Helyesen jutott arra az álláspontra a társadalombiztosítási szerv, hogy a  díj összege és a megbízás jellege alapvetően behatárolja azt, hogy figyelembe vehető-e biztosítottkénti időként, illetve nyugdíjalapként az így megszerzett jövedelem vagy sem.

Az elsőfokú bíróság évekre lebontva részletesen vizsgálta a felperes járulékfizetési kötelezettségét, illetve az általa befizetett nyugdíjjárulékot és helytállóan hivatkozott az általa megjelölt jogszabályokra és megállapított tényadatokra.

Rámutat a Kúria arra, hogy a felperes által közölt nyugdíjszámítási mód az általa kiszámított havi 226.626 forint öregségi nyugdíj, mint váromány a jogszabályok teljes figyelmen kívül hagyásával került kiszámításra. Megállapítható többek között a felperes által is hivatkozott APEH kimutatásból, hogy 15 év alatt mindössze 4 év volt az, amikor a felperesnek éves szinten 200.000 forint feletti jövedelme került bevallásra, a többi években vagy egyáltalán nem volt adóbevallása, vagy nagyságrendileg kevesebb jövedelem került éves szinten bevallásra, mint amilyen összegű havi nyugellátást számított ki a felperes.

Mindezen indokokra figyelemmel az érdemben indokainál fogva is helytálló munkaügyi bíróság ítéletét a Kúria hatályában fenntartotta a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján.

A felmerült felülvizsgálati eljárás illetékét a magyar állam viseli a Tny. 81. §-a értelmében, mert a nyugellátással kapcsolatos perek tárgyi illeték és költségmentesek.

A pártfogó ügyvéd díját az állam viseli a 2003. évi LXXX. törvény 11/A. §-a értelmében.

Budapest, 2012. július 3.

Dr. Zanathy János s.k. a tanács elnöke, Dr. Patassyné Dr. Dualszky Katalin s.k. előadó bíró, Dr. Magyarfalvi Katalin  s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:

kúriai tisztviselő