A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság

Pfv.I.21.870/2012/8.szám

A Kúria a Dr. Strasser Dr. Józsa Ügyvédi Iroda (ügyintéző: dr. Strasser Tibor  ügyvéd) által képviselt I. rendű és II. rendű felpereseknek a Daragó Ügyvédi Iroda (ügyintéző: dr. Daragó Dénes ügyvéd) által képviselt I. rendű és II. rendű, valamint a személyesen eljárt III. rendű alperesek ellen jognyilatkozat pótlása iránt a Gödöllői Városi Bíróságnál 3.P.21.772/2009. számon megindított és másodfokon a Budapest Környéki Törvényszék 3.Pf.23.201/2011/6. számú ítéletével befejezett perében, az említett számú jogerős ítélet ellen az I-II. rendű alperesek által előterjesztett felülvizsgálati kérelem folytán - tárgyaláson - meghozta az alábbi
ítéletet:
A Kúria a jogerős ítéletet hatályában fenntartja.
Kötelezi az I-II. rendű alpereseket, hogy 15 nap alatt egyetemlegesen fizessenek meg a felpereseknek, mint együttes jogosultaknak 30.000 (Harmincezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálati kérelem elbírálása szempontjából irányadó tényállás szerint a perbeli 2019/1 hrsz.-ú ingatlan a felperesek lányának a tulajdonát képezi. Az ingatlannal szomszédos a 7300/4 hrsz. alatt nyilvántartott, 3122 m2 területű szántó, amely jelenleg 16 tulajdonostársnak - köztük az alpereseknek és a felperesek lányának - az osztatlan közös tulajdonában áll.
A felperesek a 2019/1 hrsz.-ú ingatlanra 2001-ben - építési engedély birtokában - hétvégi házat építettek, amely kb.90 cm-rel az ingatlan telekhatárán túl épült, a szomszédos 7300/4 hrsz.-ú ingatlanból kb. 10 m2 területet foglalva el. 

A hétvégi ház fennmaradásának engedélyezése iránt eljárás indult. Mivel az alperesek megtagadták a fennmaradás engedélyezéséhez szükséges nyilatkozatukat, a felperesek a Ptk.5.§ (3) bekezdésére alapított keresetükben e jognyilatkozat ítélettel történő pótlását kérték. Előadták, hogy az épületet jóhiszeműen, az építési engedély helyszínrajza alapján építették fel; az általuk megvalósított építkezés, illetve fennmaradásának engedélyezése különös méltánylást érdemlő magánérdekük, amely ugyanakkor nem sérti a szomszédos ingatlan tulajdonosainak, köztük az alpereseknek a jogait. Az alperesek sem hoztak fel olyan indokot, amely alapján joggal tagadhatnák meg hozzájáruló nyilatkozatuk megadását. 
Az alperesek érdemi ellenkérelme a kereset elutasítására irányult. Arra hivatkoztak, hogy a túlépítés miatt a 7300/4 hrsz.-ú ingatlan használhatatlanná vált, értéke csökkent, s e tulajdonosi jogaik csorbulása miatt részükről a  hozzájáruló nyilatkozat megtagadása nem minősül joggal való visszaélésének.

Az elsőfokú bíróság kijavított ítéletével pótolta az alperesek jognyilatkozatát a fennmaradási engedély kiadása iránti közigazgatási eljárásban. 

Az I. rendű és a II. rendű alperesek fellebbezését elbíráló másodfokú bíróság - helyes indokaira utalással - helybenhagyta az elsőfokú bíróság ítéletét.
A jogerős ítélet indokolása szerint az alperesek nyilatkozattételi kötelezettségének alapját az építésügyi hatósági eljárásról és az építésügyi hatósági ellenőrzésről szóló 193/2009. (IX.15.) Korm. rendelet 27.§-a valamint 39.§-a képezte, a lakóépület értéke és a túlépítéssel érintett ingatlanrész értéke közötti nyilvánvalóan jelentős értékkülönbség pedig megalapozta a felperesek különös méltánylást érdemlő magánérdekét, igényét, amely nyilatkozat megtagadása folytán az őket ért érdeksérelem - az épület lebontása - másképp nem hárítható el. Jelentőséget tulajdonított a másodfokú bíróság annak is, hogy az alperesek nem használják a 7300/4 hrsz.-ú ingatlant, ezzel szemben az ingatlannak az építkezéssel érintett része kizárólag a felperesek és leányuk használatában áll. Kihangsúlyozta a másodfokú bíróság: a jogerős bírósági döntéssel a felperesek csak annak lehetőségét kapták meg, hogy a közigazgatási hatóság érdemben elbírálja az épület fennmaradása iránti kérelmüket, azonban el is utasíthatja azt. Utalt arra is a másodfokú bíróság: a felek között tárgyalások folytak arról, hogy a felperesek megvásárolják az alperesek tulajdoni hányadát vagy annak egy részét, azonban a vételárban nem tudtak megállapodni, így „elkerülhetetlen” a túlépítéssel kapcsolatos igények külön perben történő rendezése, amely akár az épület lebontását is eredményezheti.

A jogerős ítélet ellen - hatályon kívül helyezése és a kereset elutasítása végett - az I. és a II. rendű alperesek terjesztettek elő felülvizsgálati kérelmet. Érvelésük szerint a másodfokú bíróság ítélete jogszabálysértő mind anyagi, mind eljárásjogi szabályok tekintetében. 
A korábban eljárt bíróságok a tényállást hiányosan állapították meg, hiszen a felperesek a perrel érintett ingatlan „felső”, a túlépítéssel érintett részét elkerítették, mégpedig akként, hogy egy sávot szabadon hagytak, amely azonban - elhelyezkedése és megközelíthetetlensége miatt -  használhatatlan a többi tulajdonostárs számára. A felperesek több száz m2 területrészt elfoglalnak, és építményük sem csupán 90 cm-rel terjed túl a telekhatáron.
Érvelésük szerint sem a felperesek, sem a bíróságok nem jelöltek meg olyan jogszabályt, amely a nyilatkozattételi kötelezettséget megalapozná.  
A felperesek építkezése olyan mértékben érinti a 7300/4 hrsz.-ú ingatlant, hogy emiatt a használata lehetetlenné vált, értéke jelentősen csökkent. A túlépítéssel a tulajdonosi jogosultságaik sérelme egyértelműen megállapítható, ezért nem járultak hozzá az érdekeiket sértő fennmaradási engedély megadásához. A felperesek nem bizonyították, hogy az általuk megvalósított épület fennmaradásához különös méltánylást érdemlő magánérdekük fűződne. Az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LVIII. törvény (Étv.) rendelkezése szerint fennmaradási engedély csak akkor adható, ha a szabálytalan építkezéssel okozott érdeksérelem jelentéktelen, viszont az építkezés folytán őket ért érdeksérelem jelentős mértékű. A szükséges jognyilatkozatot pótló bírósági határozat abban az esetben hozható, ha nincs olyan megoldás, amely az érdeksérelmet másként ne hárítaná el, viszont ez a jelen esetben nem áll fenn. A joggal való visszaélést sem az elsőfokú, sem a másodfokú bíróság eljárása során nem állapította meg.
Mindezeket összefoglalva a Ptk. 5.§-ának (3) bekezdésére alapított kereset esetében a bíróságoknak fel kell tárniuk a jogát gyakorló fél érdekeit és ha megállapíthatónak találták a különös méltánylást érdemlő magánérdeket, vizsgálniuk kell, hogy az érdeksérelem másként elhárítható-e, a joggyakorlás okoz-e sérelmet a másik félnek és, ha igen, milyen mértékűt, mindemellett a jogszabályban megkívánt nyilatkozat megtagadása nem jelent-e joggal való visszaélést. A megjelölt konjunktív feltételek bármelyikének hiánya esetén nem pótolható a jognyilatkozat, s a konjunktív feltételek a perbeli esetben nem állnak fenn.

A felperesek felülvizsgálati ellenkérelme a jogerős ítélet hatályában való fenntartására és költségeik megtérítését irányult. Rámutattak arra, hogy az ügyben korábban eljárt bíróságok helyesen állapították meg a tényállást: az általuk megvalósított túlépítés mindössze 10 m2 nagyságú területet érint, amely a perbeli ingatlan 0,3 %-át sem teszi ki. Az I. rendű és a II. rendű alperesek semmivel sem igazolták azon állításukat, hogy a túlépítés az ingatlan legértékesebb részét érintené, és nincsen olyan jogvédte érdekük, mely sérült volna a jognyilatkozat pótlásával. Bejelentették: időközben jogerőssé vált a fennmaradási engedély és folyamatban van a vitatott terület helyzetének rendezése az ingatlan-nyilvántartásban. 

A felülvizsgálati kérelem nem alapos.

A Pp. 270.§ (2) bekezdésében és a 275.§ (3) bekezdésében foglaltak szerint a jogerős ítélet vagy az ügy érdemében hozott jogerős végzés felülvizsgálatát a Kúriától - jogszabálysértésre hivatkozással - a fél, a beavatkozó, valamint a rendelkezés reá vonatkozó része ellen az kérheti, akire a határozat rendelkezést tartalmaz. Ha a felülvizsgálni kért határozat a jogszabályoknak megfelel, vagy olyan eljárási szabálysértés történt, amelynek az ügy érdemi elbírálására lényeges kihatása nem volt, a Kúria a megtámadott határozatot hatályában fenntartja.
Az idézett jogszabályi rendelkezések együttes értelmezéséből következően az eredményes felülvizsgálatot anyagi jogi vagy eljárásjogi jogszabálysértés egyaránt megalapozhatja; utóbbi azonban csak akkor, ha annak az ügy érdemi elbírálására lényeges kihatása volt.

A perben eljárt bíróságok a rendelkezésükre álló bizonyítási anyag alapján - a Pp. 206.§ (1) bekezdésében biztosított mérlegelési jogkörükben - okszerűen jutottak arra a következtetésükre, hogy az adott esetben teljesülnek a Ptk. 5.§ (3) bekezdésében foglalt feltételek és ebből következően a felperesek megalapozottan kérték az alperesek által megtagadott jognyilatkozat bírói ítélettel történő pótlását. 
A Pp. 270.§ (2) bekezdésének, valamint a Pp. 275.§ (3) bekezdésének megfelelően a felülvizsgálati eljárás keretében akkor vizsgálható a bíróság mérlegelésének körébe tartozó kérdés, ha az ügy érdemi elbírálására is kiható jogszabálysértés történt: a Pp. 163.§ (1) bekezdésével ellentétesen - a per eldöntése szempontjából lényeges körülmények tisztázására azért nem került sor, mert a bíróság a bizonyításra kötelezett fél (Pp. 164.§) részére a bizonyítási indítvány előterjesztését nem tette lehetővé, a bizonyítatlanság következményeit - a Pp. 3.§ (3) bekezdésének megsértésével - a bizonyításra kötelezett fél ellenfelének terhére értékelte vagy a felvett bizonyítás eredményéből - figyelmen kívül hagyva a Pp. 206.§-ának rendelkezéseit - a logika szabályait megsértve következtetett a jogvita elbírálása szempontjából lényeges tényekre. Az adott esetben mindezek nem állapíthatók meg. Az ügy érdemi elbírálására is lényeges kihatással lévő eljárásjogi szabálysértés hiányában a szabad bírói mérlegeléssel megállapított tényállás felülvizsgálati eljárás keretében történő felülmérlegelésének, a bizonyítékok újbóli értékelésének nincs helye.

A felülvizsgálati kérelemben foglaltakra figyelemmel rámutat a Kúria: a túlépítés megállapításának és a túlépítés jogkövetkezményei alkalmazásának előkérdése a jelen perrel érintett épület fennmaradásának engedélyezése, ugyanakkor a jelen per eredményétől függetlenül a túlépítés megállapítása iránti perben a túlépítés bármely jogkövetkezménye alkalmazható. 

A rendelkezésre álló iratokból (elsősorban az építési iroda iratanyagából) az állapítható meg, hogy a felperesek építménye kb. 90 cm-re nyúlik át a szomszédos, 7300/4 hrsz.-ú ingatlanra. Ez az adat a jelen per eldöntéséhez elegendő, a túlépítés - az épület átnyúlásának - pontos mértékét a túlépítéssel kapcsolatos perben kell vizsgálnia a bíróságnak. A jelen perre nincsen kihatással, hogy hol húzódik a felperesek által létesített kerítés, hiszen a jelen per tárgya kizárólag a 2019/1 hrsz.-ú ingatlanon épített hétvégi ház fennmaradásának engedélyezéséhez szükséges jognyilatkozat pótlása, így annak van ügydöntő jelentősége, hogy a kereset alapját képező rendelkezésben (a Ptk. 5.§ (3) bekezdésében) előírt konjunktív feltételek maradéktalanul megvalósultak-e.

A Kúria - a felülvizsgálati kérelem indokai kapcsán - annyiban pontosítja a jogerős ítélet indokait, hogy a perben pótolni kért jognyilatkozat jogszabályi alapja ugyan a másodfokú bíróság ítéletében megjelölt 193/2009. (IX.15.) Korm. rendelet, azonban nem a rendelet 27.§-a vagy 39.§-a: a kormányrendelet 18.§ (1) bekezdése valamint a (2) bekezdés b) pontja írja elő azt, hogy az építésügyi hatósági engedély megadásához szükséges az ingatlannal rendelkezni jogosultak hozzájárulása, vagy az azt pótló bírósági határozat. (A hivatkozott kormányrendelet 2013. január 1-jétől már nem hatályos, azonban a peres felek jogvitájának elbírálására még irányadó.)

Nem hiányoznak a jognyilatkozat pótlásának a Ptk.5.§ (3) bekezdésében előírt további feltételei sem. A felperesek érdeksérelme másképpen nem hárítható el, hiszen az általuk felépített épület fennmaradásának engedélyezéséhez az alperesek jognyilatkozatának hiányában annak pótlása szükséges; az pedig nyilvánvaló, hogy a felpereseknek különös méltánylást érdemlő magánérdeke fűződik az általuk felépített hétvégi ház fennmaradásához.

Helytálló a perben eljárt bíróságok érvelése abban is, hogy az alperesek részéről a jognyilatkozat megtagadása joggal való visszaélés. Az e körben a bíróságok által említett körülményeken kívül nem hagyható figyelmen kívül az, hogy a felperesek 2001-ben építési engedély alapján építkeztek, ugyanakkor az I. rendű és a II. rendű alperesek 2003-2004-2005. években szerezték tulajdoni illetőségeiket, tehát amikorra a felperesek épülete már felépült. A jognyilatkozat pótlása szempontjából ügydöntő jelentőségű, hogy a szomszédos, 7300/4 hrsz.-ú ingatlan részben (a 3122 m2 térmértékű ingatlan 10,7%-ban) a felperesek leányának a tulajdonában áll, így a felperesek leánya tulajdonosként jogosult annak - tulajdoni hányadával arányban álló - használatára is.

A  Ptk. 5.§ (3) bekezdése - az abban előírt konjunktív feltételek együttes fennállása esetén - feljogosítja a bíróságot az alperesek jognyilatkozatának pótlására. Annak vizsgálata, hogy az elvégzett munkák megfelelnek-e az építési előírásoknak és az építmény fennmaradása engedélyezhető-e, nem a jognyilatkozat pótlása iránti polgári perben, hanem az építési engedélyezési eljárásban történik.

Végül a jogerős ítélet indokaival egyezően megjegyzi a Kúria is: amennyiben az érintettek nem tudnak megegyezni a túlépítés tárgyában (akár olyan módon, hogy megszüntetik a 7300/4 hrsz.-ú ingatlan közös tulajdonát), a túlépítés vizsgálata, illetve a túlépítés következményeinek rendezése külön perben történhet meg.

A kifejtettekre figyelemmel a Kúria a bizonyítékok okszerű mérlegelésén alapuló jogerős ítéletet - minthogy az nem sérti a felülvizsgálati kérelemben állított eljárásjogi szabályokat és mindenben megfelel az irányadó anyagi jogi szabályoknak is - a Pp. 275.§ (3) bekezdésében foglaltak alkalmazásával hatályában fenntartotta.

A Pp. 270.§ (1) bekezdése alapján alkalmazásra kerülő Pp. 78.§ (1) bekezdésében foglaltak szerint az eredménytelen felülvizsgálati kérelmet előterjesztő I-II. rendű alperesek viselik a saját költségüket és kötelesek a felperesek felülvizsgálati költségének a megfizetésére, amely költség a felperesek képviseletét ellátó jogi képviselő ügyvédi munkadíjának összege. A Kúria a munkadíj összegét a bírósági eljárásban megállapítható ügyvédi költségekről szóló 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3.§ (2) bekezdésében a 4/A.§ (1) bekezdésében foglaltakra figyelemmel állapította meg.
Az elsőfokú bíróság ítélete fellebbezés hiányában a III. rendű alperessel szemben jogerőre emelkedett, a III. rendű alperesnek megtérítést igénylő felülvizsgálati költsége nem merült fel, ezért erről a Kúriának rendelkeznie nem kellett.
, 2013. május 8.

Dr. Harter Mária s.k. a tanács elnöke, Dr. Mocsár Attila Zsolt s.k. előadó bíró, Dr. Varga Edit s.k. bíró