KÚRIA

Bfv.II.1056/2012/6.szám

A Kúria Budapesten, a 2013. április hó 4. napján tartott nyilvános ülésen meghozta a következő

v é g z é s t:

A csalás vétsége és más bűncselekmények miatt folyamatban volt büntetőügyben az I. rendű terhelt védője, a II. rendű terhelt és védője, a III. rendű terhelt és védője, valamint a IV. rendű terhelt védője által benyújtott felülvizsgálati indítványt elbírálva a Szolnoki Városi Bíróság 5.B.1299/2006/165. számú ítéletét és a Szolnoki Törvényszék, mint másodfokú bíróság 2.Bf.766/2010/16. számú ítéletét valamennyi terhelt tekintetében hatályában fenntartja.

A végzés ellen fellebbezésnek és felülvizsgálatnak nincs helye, s ebben az ügyben sem az indítvány előterjesztője, sem azonos tartalommal más jogosult újabb felülvizsgálati indítványt nem nyújthat be.

I n d o k o l á s 

I. A Szolnoki Városi Bíróság a 2009. november hó 2. napján kihirdetett 5.B.1299/2006/165. számú ítéletével 
I. rendű  terheltet bűnösnek mondta ki 
·	166 rendbeli, társtettesként elkövetett csalás vétségében [Btk. 318.§ (1)bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat c) pont], és
·	16 rendbeli, társtettesként elkövetett csalás bűntettében [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat c) pont, (4) bekezdés b) pont],
II. rendű terheltet bűnösnek mondta ki 
·	112 rendbeli, társtettesként elkövetett csalás vétségében [Btk. 318.§ (1)bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat c) pont], és
·	3 rendbeli, társtettesként elkövetett csalás bűntettében [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat c) pont, (4) bekezdés b) pont],
III. rendű terheltet bűnösnek mondta ki
·	117 rendbeli, társtettesként elkövetett csalás vétségében [Btk. 318.§ (1)bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat c) pont], és
·	3 rendbeli, társtettesként elkövetett csalás bűntettében [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat c) pont, (4) bekezdés b) pont],
IV. rendű terheltet bűnösnek mondta ki
·	91 rendbeli, társtettesként elkövetett csalás vétségében [Btk. 318.§ (1)bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat c) pont], és
·	10 rendbeli, társtettesként elkövetett csalás bűntettében [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat c) pont, (4) bekezdés b) pont].

Ezért - halmazati büntetésül - 
az I. rendű terheltet 1 év 2 hónap börtönbüntetésre, és 2 év közügyektől eltiltásra,
a II. rendű terheltet 1 év börtönbüntetésre, és 2 év közügyektől eltiltásra,
a III. rendű terheltet 1 év börtönbüntetésre, és 2 év közügyektől eltiltásra,
a IV. rendű terheltet 10 hónap börtönbüntetésre, és 2 év közügyektől eltiltásra ítélte.

A II. rendű terhelttel szemben elrendelte a Budai Központi Kerületi Bíróság 15.B.XI.1516/1999/10. számú ítéletével kiszabott 1 év 10 hónap börtönbüntetés utólagos végrehajtását.

Az elsőfokú bíróság
I. rendű terheltet az ellene 3 rendbeli, társtettesként elkövetett csalás vétsége [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat c) pont] miatt emelt vád alól,
II. rendű terheltet az ellene 1 rendbeli, társtettesként elkövetett csalás vétsége [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat c) pont] miatt emelt vád alól,
III. rendű terheltet az ellene 1 rendbeli, társtettesként elkövetett csalás vétsége [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat c) pont] miatt emelt vád alól,
IV. rendű terheltet az ellene 2 rendbeli, társtettesként elkövetett csalás vétsége [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat c) pont] miatt emelt vád alól felmentette.

A magánfelek (88 sértett) által előterjesztett polgári jogi igényt a törvény egyéb útjára utasította.

Valamennyi terhelt tekintetében rendelkezett a büntetőeljárás során felmerült bűnügyi költség megfizetéséről.

Az elsőfokú bíróság ítélete ellen az ügyész valamennyi terhelt terhére súlyosításért, a kiszabott börtönbüntetés tartamának felemelése, valamint a bejelentett polgári jogi igények érdemi elbírálása érdekében, az I. rendű terhelt és védője felmentés, a II. rendű és III. rendű terheltek felmentés, védőjük bűncselekmény hiányában felmentés érdekében, a IV. rendű terhelt védője felmentés érdekében jelentettek be fellebbezést.

A Szolnoki Törvényszék, mint másodfokú bíróság a - nyilvános és folytatólagos tárgyalást követően - 2012. január hó 24. napján kihirdetett ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletét megváltoztatta:
az I. rendű terheltet 34 rendbeli társtettesként elkövetett csalás vétségének [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat a) és c) pont], és
2 rendbeli társtettesként elkövetett csalás bűntettének [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat a), c) pont, (4) bekezdés b) pont] vádja alól felmentette.

Megállapította, hogy ezáltal a terhelt terhére 14 rendbeli társtettesként elkövetett csalás bűntetteként értékelt cselekményből 1 rendbelit társtettesként elkövetett csalás vétségének minősítette, így a terhelt terhére értékelt - helyesen - 132 rendbeli társtettesként elkövetett csalás vétsége és 13 rendbeli társtettesként elkövetett csalás bűntette a Btk. 318.§ (2) bekezdés II. fordulat a) pontja szerint is minősül.

A II. rendű terheltet 17 rendbeli társtettesként elkövetett csalás vétségének [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat a) és c) pont], és 
1 rendbeli társtettesként elkövetett csalás bűntettének [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat a), c) pont, (4) bekezdés b) pont] vádja alól felmentette.

Megállapította, hogy a II. rendű terhelt terhére értékelt további 95 rendbeli társtettesként elkövetett csalás vétsége és - a helyesen - 1 rendbeli társtettesként elkövetett csalás bűntette a Btk. 318.§ (2) bekezdés II. fordulat a) pontja szerint is minősül.

A III. rendű terheltet 23 rendbeli társtettesként elkövetett csalás vétségének [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat a) és c) pont], és
1 rendbeli társtettesként elkövetett csalás bűntettének [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat a), c) pont, (4) bekezdés b) pont] vádja alól felmentette.

Megállapította, hogy ezáltal a terhelt terhére értékelt - helyesen - 93 rendbeli társtettesként elkövetett csalás vétsége a Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat a) pontja szerint is minősül. 
1 rendbeli csalás vétsége vonatkozásában a bűnösség megállapítását mellőzte, míg 3 rendbeli társtettesként elkövetett csalás vétségében [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat a), c) pontja] bűnösnek mondta ki.

A terhelt terhére értékelt fennmaradó - helyesen - 1 rendbeli társtetteként elkövetett csalás bűntettét a Btk. 318.§ (2) bekezdés II. fordulat a) pontja szerint is minősítette.

A IV. rendű terheltet 15 rendbeli társtettesként elkövetett csalás vétségének [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat a), c) pont], és
1 rendbeli társtettesként elkövetett csalás bűntettének [Btk. 318.§ (1) bekezdés, (2) bekezdés II. fordulat a), c) pont, (4) bekezdés b) pont] vádja alól felmentette.

Megállapította, hogy a IV. rendű terhelt terhére értékelt további - helyesen - 75 rendbeli társtettesként elkövetett csalás vétsége és 9 rendbeli társtettesként elkövetett csalás bűntette a Btk. 318.§ (2) bekezdés II. fordulat a) pontja szerint is minősül.

Az I. rendű terhelt vonatkozásában a közügyektől eltiltás mellékbüntetés kiszabását mellőzte és a terhelttel szemben kiszabott szabadságvesztés-büntetés végrehajtását 4 évre felfüggesztette.

A II. és III. rendű terhelteket (terheltenként) 280 napi tétel - napi tételenként 2700 Ft, mindösszesen 756.000 Ft - pénzbüntetésre ítélte. Rendelkezett a pénzbüntetés meg nem fizetése esetén annak szabadságvesztésre történő átváltoztatás módjáról.

A IV. rendű terheltet 200 napi tétel - napi tételenként 2500 Ft, mindösszesen 500.000 Ft - pénzbüntetésre ítélte. Rendelkezett a pénzbüntetés meg nem fizetése esetén annak szabadságvesztésre történő átváltoztatás módjáról.

A II. rendű terhelt tekintetében mellőzte a korábban kiszabott szabadságvesztés-büntetés utólagos végrehajtásának elrendelésére vonatkozó rendelkezést.

A polgári jogi igény egyéb törvényes útra utasítására vonatkozó rendelkezést 66 magánfél tekintetében mellőzte.
Egyben kötelezte a terhelteket az egyes cselekményekben való részvételük szerint 72 magánfél részére kártérítés, illetve az államnak járó meghatározott összegű illeték megfizetésére.
Hat magánfél polgári jogi igényét egyéb törvényes útra utasította, egy polgári jogi igényt pedig elutasított.

Az elsőfokú bíróság bűnügyi költségre vonatkozó rendelkezését módosította, egyebekben az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta.

A jogerős ítéletben megállapított történeti tényállás lényege szerint a 2001. szeptember hó 18. napján megalakult V. és társai Bt. - amely betéti társaság beltagja az I. rendű terhelt, míg kültagjai a II. rendű, III. rendű és IV. rendű terheltek - alapvetően fotózásra létrejött társaság, tevékenységi köre szolgáltatás. A betéti társaság beltagja, valamint kültagjai arra az elhatározásra jutottak, hogy az üzletkötés fellendítése érdekében a fényképezést - mint alapszolgáltatást - oly módon teszik kelendőbbé, hogy ahhoz fő- vagy járulékos szolgáltatást ígérnek, amelynek lényege, hogy a fényképészet fő tevékenysége mellett kiállítást szerveznek. A szerződést kötő ügyfelek irányában olyan tájékoztatást adtak, hogy a kiállításokon ismert (jeles) cégek képviselői vesznek részt, ezeken a kiállításokon történik meg a fényképek közül egyfajta válogatás és a kiállítás eredményeképpen azok, akik a kiállításon részt vesznek, akár reklámcégek szerződő partnereivé is válhatnak.

A tevékenység megkezdésekor az I. rendű és a II. rendű terheltek megfogalmazták a Bt. által kínált szolgáltatás igénybevételét rögzítő blankettaszerződés szövegét. A Bt. által 2002. évben, 2003. évben, majd 2004. évben használt szerződésnyomtatvány - az ítéleti tényállásban rögzítettek szerint - nem volt azonos tartalmú, ezekben az években a terheltek más szövegezésű tömböket használtak a szerződés megkötésekor.

Függetlenül attól, hogy a nyomtatványok mely tömbből származtak, a szerződések önmagukban is megtévesztőek voltak, mert az, hogy a cég többlet-költséget is felszámol, csak a szerződés apróbetűs részéből derült ki.

A szerződéseket az I. rendű terhelt ellenőrizte, nyomda által sokszorosíttatta és a Bt. nevében eljáró kültagoknak, így a II., III. és IV. rendű terhelteknek, valamint a cég üzletkötőinek átadta, az üzletkötők munkájukat az I. rendű terhelt utasításai alapján végezték.

A V. és társai Bt. már alakulásától kezdődően veszteségesen működött. 2003. évben a zömmel V. megye területén élő megrendelők felé már jelentős összegű, a fényképészet fő tevékenységéből származó tartozást halmozott fel azért, mert vállalt kötelezettségeit nem teljesítette és ezen tényről valamennyi terhelt tudomással bírt.

A sértetteket a szerződéskötés időpontjában a V. és társai Bt. érdekkörében eljáró és a szerződéseket megkötő II. rendű, III. rendű és IV. rendű terheltek az I. rendű terhelttel szándékegységben, valamint az I. rendű terhelt az általa megbízott alkalmazottakon keresztül tévedésbe ejtette; fényképezéskor az alkalmazottakon keresztül, míg a fényképek kiszállításakor IV. rendű terhelttel szándékegységben, illetve az alkalmazottakon keresztül tévedésben tartotta, mert a terheltek már a szerződés megkötésekor is tisztában voltak azzal, hogy a V. és társai Bt. a szerződésben foglalt kötelezettségeinek nem szerződésszerűen tesz eleget, a kiállítást nem, vagy nem a szerződésben foglaltaknak megfelelően szervezik meg, hiszen a V. és társai Bt. szerződéses kapcsolatban egyetlen reklámcéggel, filmstúdióval nem állt, a szerződések megkötése előtt a V. és társai Bt. arra irányuló megbízást, hogy kutasson fel „reklámarcokat", gyermekstatisztákat, nem kapott.

Hogy az ajánlat meggyőzőbb legyen, a II. rendű és III. rendű terheltek a szerződést megkötő sértettekkel nyilatkozatot írattak alá, amely tartalmazta, hogy a kiállítás megrendezése az ő felelősségük.

Valójában a kiállítások megszervezése úgy zajlott, hogy IV. rendű terhelt az I. rendű terhelt által különböző rendezvényeken, partikon kapott névjegykártyák alapján a névjegykártya-tulajdonosokat ötletszerűen értesítette, akik maguk döntötték el, hogy a kiállításon meg kívánnak-e jelenni.

A megye térségére azonban még ilyen módon sem történt kiállításszervezés. A 2004. év márciusában megszervezett kiállításon történt meg a vádat érintő fényképek egy részének szerepeltetése, de a kiállításról a IV. rendű terhelt csupán a Gy. Stúdiót - amely egy ingyenes, bárki számára hozzáférhető regisztrációs rendszer -, illetve két, általa megnevezni nem tudott személyt értesített, a kiállításon azonban szponzorok, reklámszakemberek, valamint neves cégek képviselői nem voltak jelen.

A V. és társai Bt.-nek a fényképészet tevékenységi körhöz nem voltak meg a tárgyi és személyi feltételei. A fényképezést a terheltekkel ismeretségi viszonyban álló fényképészek végezték, a fényképek előhívását az I. rendű terhelt alkalomszerűen intézte.

A szerződés megkötésekor a szerződés megkötésében közreműködő terheltek, valamint az I. rendű terhelt megbízásából eljáró személy különböző összegeket vettek át attól függően, hogy melyik szerződésnyomtatványt használták, foglaló, nevezési díj és anyagköltség címén, holott a Bt. nevezési díjat nem fizetett. A fenti címen átvett összegekből a Bt. az üzletkötők díját finanszírozta, amikor pedig a szerződést a II. és III. rendű terheltek, valamint a megbízásukból eljáró P. K. kötötte, az átvett pénzösszegek maradéktalanul a II. és III. rendű terheltek birtokában maradtak.

A második részletet a fényképész tartotta meg, a harmadik részlet - amely tartalmazta a szerződésben kikötött utolsó részlet összegét is, és amely attól függően, hogy mely szerződésnyomtatványt használták - regisztrációs díj, szállítási- és postaköltség címén került átvételre, holott regisztrációs díjat nem kellett fizetni, a V. és társai Bt. postaköltséget nem fizetett, mert a fényképek kiszállítása személyesen történt meg, valamint a negatív és a külön rendelés címén kifizetett összeg került az I. és IV. rendű terheltekhez.

Az átvett pénzösszegek egy részét a V. és társai Bt. ugyan a vállalt kötelezettségeinek teljesítésére fordította, mert a fényképezés és a fényképek kiszállítása megtörtént, azonban a 2002. és 2003. években rendszeresített szerződésnyomtatványban fő szolgáltatásként a V. és társai Bt. a kiállítás megszervezésére vállalt fő kötelezettséget, 2004. évben pedig az ajánlat részét képezte a fényképek kiállításon való szerepeltetése. A sértettek a kiállítás ígérete nélkül nem szerződtek volna a V. és társai Bt.-vel, a kiszállással kapcsolatos többletköltségeket kizárólag a kiállítás ígérete miatt vállalták fel.

A tényállásban nevesített sértettek a szerződést a terheltek fenti, a fő- és alapszolgáltatás tekintetében tévedésbe ejtő és tévedésben tartó magatartásának következményeként írták alá és fizették ki a szerződésben forintosítva meghatározott, illetve a fényképezéssel és kiszállítással összefüggésben a szerződés apróbetűs részében nem forintosított módon megjelölt összegeket, továbbá a negatív pontosan meghatározott, 5000 forintos vételárát, valamint a külön rendelt, pontosabban meg nem határozható árú nagyításokat.

Az I. rendű, a II. rendű, a III. rendű és a IV. rendű terheltek a tényállásban részletezett bűncselekmények révén rendszeres haszonszerzésre törekedtek, a bűncselekményeket szervezetten követték el.

A másodfokú bíróság ítélete indokolásában megállapította, hogy azokat a sértetteket, akik alapvetően a fotózás miatt kötötték meg a szerződést, kár nem érte, hiszen a gyermeküket lefényképezték, a fényképeket elkészítették, és amennyiben erre igényt tartottak, azokat át is adták. Ezekben az esetekben tehát valóban hiányzik a csalás egyik törvényi tényállási eleme, a kár bekövetkezése. Azokban az esetekben azonban, amikor a terheltek büntetőjogi felelősségét megállapíthatónak találta az első- és másodfokú bíróság, minden esetben kár is bekövetkezett, hiszen a sértettek elfogadott vallomása alapján ők kifejezetten a kiállítás ígérete miatt kötötték meg a szerződést. Ez volt az elsődleges a számukra és amennyiben ez nem képezi az ajánlat részét, úgy nem is kötöttek volna szerződést.                                                                                                           

II. Az ügyben meghozott első- és másodfokú ítélet ellen az I. rendű és a IV. rendű terheltek meghatalmazott védője nyújtott be felülvizsgálati indítványt a Be. 416.§ (1) bekezdés a) pontjában foglalt okból, míg a II. rendű és a III. rendű terheltek, valamint meghatalmazott védőjük terjesztett elő felülvizsgálati indítványt ugyancsak a Be. 416.§ (1) bekezdés a) pontja megjelölésével.

Az I. rendű és IV. rendű terheltek meghatalmazott védője felülvizsgálati indítványában sérelmezte, hogy az eljárt bíróságok a büntető anyagi jog szabályainak megsértésével állapították meg a terheltek bűnösségét, ugyanis az ügyet a sértettek akarata, szándéka, annak mikénti irányultsága alapján bírálták el, nem pedig az elkövetők szándéka, akarata alapján. Álláspontja szerint a terheltek fotózást vállaltak, ennek mindig eleget tettek. Csak fotókból lehet kiállítást rendezni, a teljesítés elsődleges célja nem a kiállítás szervezése volt.
Kifogásolta továbbá a védelem a másodfokú bíróság által elbírált polgári jogi igény jogszerűségét, valamint az illetékszámítás alapját képező jogszabály megjelölésének hiányát, illetve annak téves összegben való megállapítását.

A II. rendű, III. rendű terheltek és védőjük által előterjesztett felülvizsgálati indítvány szerint is törvénysértően került sor a terheltek bűnösségének megállapítására. Az indítványban részletesen kifejtésre került, hogy e terheltek cselekményeivel kapcsolatban a megtévesztés, a jogtalan haszonszerzési szándék és a kár a büntetőjogi felelősséget megállapító tényállásokkal kapcsolatban nem állapítható meg. Törvénysértő a cselekmények társtettesként és bűnszövetségben elkövetettkénti minősítése. Kizárja a csalási szándékot az is, hogy írásban kötöttek a megrendelőkkel szerződést, és nyugtát adtak az egyes fizetési részlet átvételekor. Az iratokon elérhetőségeket tüntettek fel, és meghívókat küldtek ki a megrendelőknek a kiállításra. A kiállítás elmaradásából nem érte kár a megrendelőket. A II. és III. rendű terheltek mint üzletkötők jártak el, ezért terhelt- társaikkal nem szándékegységben cselekedtek.

Mindkét felülvizsgálati indítvány arra irányult, hogy a Kúria a terhelteket valamennyi ellenük emelt vád alól bűncselekmény hiányában mentse fel.

A Legfőbb Ügyészség a BF.2229/2012. számú átiratában a felülvizsgálati indítványokban foglaltakat részben törvényben kizártnak, részben alaptalannak találta. Indítványában azt az álláspontját fogalmazta meg, hogy egyrészt a védelem az irányadó tényállást támadja, azzal ellentétes állításokat fogalmaz meg, amire felülvizsgálati eljárásban nincs törvényes lehetőség. Az átirat ugyanakkor utalt arra, hogy nem alapos az a hivatkozás, hogy a csalási szándékot kizárja az írásbeliség, az elérhetőség feltüntetése. Megítélése szerint az írásbeliség a sértettek megtévesztésében bírt jelentőséggel, hiszen az ajánlat komolyságát, alaposságát erősítette a sértettekben, akik felé a terheltek nem csak szóbeli ígéretet tettek, hanem írásbeli kötelezettséget vállaltak az általuk - szándék és lehetőség hiányában - teljesíthetetlen feltétel megvalósítására.
Az átiratban foglaltak szerint nem sértő a sértettek szerződéses szándékának - mint a terheltek megtévesztő magatartása következményének - rögzítése. Megfelel a büntető anyagi jog szabályainak a bűnszövetség, mint minősítő körülmény, és a társtetteskénti elkövetés megállapítása is.
Fentiek okán a Legfőbb Ügyészség megállapította, hogy a bíróságok a büntető anyagi jogszabályok törvényes alkalmazásával állapították meg a terheltek bűnösségét és a kiszabott büntetések is törvényesek.

Erre tekintettel indítványozta, hogy a Kúria a felülvizsgálati indítványoknak ne adjon helyt, és az első- és másodfokú ítéleteket valamennyi terhelt tekintetében hatályukban tartsa fenn.

III. A Kúria az ügyben a Be. 420.§-ának (1) bekezdése és a Be. 424.§-ának (1) bekezdése alapján nyilvános ülést tartott, amelyen a védők a felülvizsgálati indítványban foglaltakat fenntartották. Az I. és IV. rendű terheltek meghatalmazott védője felszólalásában kiemelte, hogy a terheltek fotózást vállaltak, amit teljesítettek. A kiállítás szervezésének vállalása csak marketing fogásként szerepelt a szerződésekben. A II. és III. rendű terheltek meghatalmazott védője szerint az eljárt bíróságok a sértetti vallomásokból vontak le téves következtetést, és nem vizsgálták a terheltek szándékát.
Mindkét meghatalmazott védő hivatkozott arra, hogy a terheltekkel szemben hasonló cselekmény miatt korábban folyó büntetőügyek vagy az eljárás megszüntetésével, vagy felmentéssel végződtek, szemben ezzel az eljárással, ahol a bűnösségüket megállapították.

A Legfőbb Ügyészség képviselője az átiratukban foglaltakat változatlan formában fenntartotta.

Az I. rendű terhelt felszólalásában előadta, hogy ők nem művészi fotó, hanem úgynevezett lakáson készült riportfotó készítését vállalták, ami nagyobb költségigénnyel bír. Kiállítást pedig azért nem tudtak tartani, mert időközben a rendőrség a kiállításra váró fotókat lefoglalta.

A II. rendű terhelt arra hivatkozott, hogy minden egyes üzletkötésnél elhangzott, hogy csak kiválasztás esetén válhatnak reklámcégek szerződő partnereivé.
A III. rendű terhelt érdemi nyilatkozatot nem tett.

III/1. A Kúria a felülvizsgálati indítvánnyal megtámadott határozatot az abban rögzített tényállás alapul vétele mellett egyrészt a védők felülvizsgálati indítványában megjelölt - a Be. 416.§-a (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott - okból, másrészt - a Be. 416.§-a (1) bekezdésének c) pontjában írt egyéb eljárásjogi felülvizsgálati okok tekintetében - hivatalból [Be. 423.§ (4)-(5) bekezdések] bírálta felül.

Ennek során a felülvizsgálati indítványt az irányadó tényállás megalapozottságát támadó részében a törvényben kizártnak, érdemében alaptalannak, a Legfőbb Ügyészség nyilatkozatát alaposnak találta.

A Be. 416.§-a (1) bekezdésének a) pontja szerint felülvizsgálatnak a bíróság jogerős ügydöntő határozata ellen - egyebek mellett - akkor van helye, ha a terhelt bűnösségének megállapítására a büntető anyagi jog szabályainak megsértése miatt került sor.

A Be. 423.§-ának (1) bekezdése ugyanakkor a felülvizsgálati eljárásban érvényesülő úgynevezett tényálláshoz kötöttséget rögzíti, ami azt jelenti, hogy a felülvizsgálati eljárásban a jogerős határozatban megállapított tényállás az irányadó, ez a tényállás felülvizsgálati indítvánnyal nem támadható. A jogkérdések is kizárólag a tényállásban rögzítettek alapulvételével vizsgálhatók és dönthetők el. A bíróság bizonyítékokat értékelő, mérlegelő tevékenysége nem bírálható felül, és az ítélet esetleges megalapozatlansága sem kifogásolható. Ebből következik, hogy felülvizsgálat tárgya kizárólag az az eljárás, amelyben  felülvizsgálati indítvánnyal megtámadott ügydöntő határozatot hozták, a felülvizsgálati eljárás más eljárásra, az abban hozott érdemi határozatra nem terjedhet ki.

Akkor tehát, amikor a védők a felülvizsgálati indítványukban azt kifogásolták, hogy az ítéletben foglaltakkal ellentétben a nyomozati anyagból megállapítható, hogy a Bt. nem egy, hanem több sikeres kiállítást rendezett az ország területén, ebből következően a kiállításokra vonatkozó ajánlatuk valós lehetőségen alapult, ekként nem az a szándék vezette a terhelteket, hogy a kiállítások ténylegesen ne kerüljenek megszervezésre, az irányadó tényállás megalapozottságát támadják, ami a törvényben kizárt. Ugyancsak annak vitatása, hogy a II. rendű és a III. rendű terheltek üzletkötőként nem rendelkeztek tényleges rálátással az üzletmenet további részeire, ezért nem vettek részt a sértettek kiállítással kapcsolatos megtévesztésében, valamint az arra való hivatkozás, hogy a kiállítás elmaradásával a szerződő felek (megrendelők) nem váltak károsulttá, ezáltal összegszerűen meghatározható kár sem érte őket, ugyancsak ellentétes az ítéleti tényekkel, ezért felülvizsgálat alapjául ez sem szolgálhat.

A Kúria rámutat arra is, hogy nem fogadható el a védőknek az az érvelése, miszerint mind az elsőfokú, mind a másodfokú bíróság az ügyet a sértettek akarata, szándéka, annak mikénti irányultsága alapján bírálta el, nem pedig az elkövetők akaratát, annak irányultságát vizsgálva.
A másodfokú bíróság a határozatában ugyanis indokát adta annak, hogy miután a csalás megállapítása körében elsődlegesen vizsgálandó a terhelt, illetve terheltek tudattartalma, és hogy a cselekvőségük mire irányult, ebben a vonatkozásban irányadónak tekintette az elsőfokú bíróság indokolásában kifejtetteket arra vonatkozóan, hogy a terheltek több éven át tartó tevékenysége, amelynek során a sértettek jóhiszeműségét és szülői érzelmeit kihasználva, kiállításon való részvétel konkrét ígéretével megtévesztve kötöttek szerződést velük, magatartásuk  tévedésbe ejtő magatartásnak minősül (másodfokú ítélet 28. oldal 4. bekezdés).

III/2. Az indítványban a védők anyagi jogi szabály megsértésére hivatkoztak, amikor azt állították, hogy megtévesztő magatartás, jogtalan haszonszerzési szándék, kár - mint tényállási elemek - hiányában a csalás nem állapítható meg.

A Kúria - a már hivatkozott tényálláshoz kötöttség folytán - kizárólag a tényállásból kiindulva vizsgálhatta, hogy a terheltek bűnösségének a kimondása a csalás bűncselekményében megsértette-e a büntető anyagi jog szabályait.

Miután az eljárásban feltárt bizonyítékok a terheltek védekezését megcáfolták, a bíróságok tényként állapították meg, hogy a terheltek szándéka jogtalan haszonszerzésre irányult. Ennek eszköze a fényképezésen kívüli többletszolgáltatás, a gyermekek fényképeinek reklám- és filmszakemberek előtti kiállítására vonatkozó ígéret volt, amelyről a terheltek - lévén, hogy tisztában voltak a Bt. anyagi-technikai kondícióival - tudták, hogy nem képesek azt olyan formában teljesíteni, amilyen formában azt ígérték.

Az alapeljárásban kifejtett - a felülvizsgálati eljárásban lényegében megismételt - védelmi érvekkel szemben az ügyben eljárt első- és másodfokú bíróság a terheltek bűnösségét megállapította a csalás bűncselekményében. A bíróságok álláspontjával pedig a Kúria egyetértett.

A Btk. 318.§-ának (1) bekezdése szerint csalást követ el, aki jogtalan haszonszerzés végett mást tévedésbe ejt, vagy tévedésben tart és ezzel kárt okoz.
A csalás elkövetési magatartása a tévedésbe ejtés vagy tévedésben tartás. A tévedésbe ejtés a valónak és a valótlannak a felcserélése. A valótlanságnak valóságként feltüntetése, vagy a valóságnak más színben beállítása. Ennek eredményeként a sértetti oldalon tévedés alakul ki. A tévedést pedig a tettes idézi elő, szóban, írásban, de nem kizárt a mulasztás sem. A tévedésnek nem kell kiterjednie a jogügylet egészére. Csak az szükséges, hogy a jogügylet olyan elemeit fogja át, amelyek a károkozással okozati összefüggésben állnak.
Az elkövetői magatartás szándékos, ezen túlmenően célzatos, az elkövető célja a jogtalan haszonszerzés, vagyis a cél nem a károkozás, hanem kizárólag a jogtalan haszonszerzés.

A törvényi tényállás megvalósulásának három, egymást kiegészítő okozati összefüggés megléte a feltétele.
A megtévesztő magatartásnak kell előidéznie a tévedést. Ehhez képest arra alkalmasnak és szándékosnak kell lennie. A tévedésnek kell kiváltania a megtévesztett személy vagyonjogi rendelkezését. Végül a megtévesztett személy vagyonjogi rendelkezése és a bekövetkezett kár között szintén okozati összefüggésnek kell lennie. Csalás esetében ugyanis a kárt nem közvetlenül az elkövető megtévesztő magatartása, hanem a megtévesztett sértett vagyonjogi rendelkezése okozza.

A jogtalan haszonszerzés nem önálló tényállási elem, hanem a megtévesztő magatartás célzata. A haszonszerzés megtörténtének kérdése a csalás miatti bűnösség megállapítása szempontjából közömbös. A kár bekövetkezte a tényállási elem, miáltal a csalás befejezetté válik akkor is, ha a hasznot az elkövető (vagy bárki más) nem, vagy még nem szerezte meg.

A felülvizsgálati eljárásban is irányadó tényállás egyértelműen rögzíti a terheltek tévedésbe ejtő magatartását, valamint a kár bekövetkeztének tényét. Valamely magatartás nyilvánvalóan akkor megtévesztő, ha mögöttes szándéka rejtett, vagy kifejezésre juttatásával ellentétes.
Az irányadó tényállás szerint az alapvetően fotózásra létrejött társaság (V. és társai Bt.) a 2002., 2003. és 2004. évben kötött szerződéseikben többlettevékenységet is vállalt. A 2002. és 2003. években rendszeresített szerződés-nyomtatványban fő szolgáltatásként az ügyfél által kiválasztott képnek gyermekfotó-kiállításon való bemutatását vállalták azzal, hogy a kiállítás megrendezése az ő felelősségük. A 2002. évben készült szerződés-nyomtatvány szerint ekkor a stúdió ajándéka a szerződésben megjelölt gyermekről 16 db színes, 10x15 cm méretű fénykép fotóalbummal, továbbá egy fotó 18x24 cm méretű nagyítása. A 2003. évben készült nyomtatvány szerint mindez 24 db fényképre vonatkozott. A 2004. évben használt szerződésnyomtatvány értelmében a megrendelés tartalmazott 16 db, 10x15 cm méretű képet és 1 db, 18x24 cm méretű nagyítást képtartóban, emellett az ajánlat részét képezte az ügyfél által kiválasztott képről készített nagyításnak gyermekfotó-kiállításon való bemutatása.
A 2002. évben használt szerződés szerint az első részlet foglaló, nevezési díj és anyagköltség, a második részlet munkadíj a fényképezéskor, míg a harmadik részlet a fényképek átvételekor fizetendő regisztrációs díj volt. A 2003. évben készült formanyomtatvány szerint az első részlet foglaló, nevezési díj és anyagköltség, a második részlet a fényképezéskor fizetendő munkadíj mellett a kiszállási díj volt, míg a harmadik részlet a fényképek átvételekor fizetendő regisztrációs díj, szállítási és postaköltség volt. A 2002. és 2003. évben rendszeresített formanyomtatvány használata mellett az abban foglaltakkal ellentétben, az első részlet átvételéről kiállított nyugtán, annak jogcímét kizárólag foglalóként jelölték meg. A 2004. évben használt szerződésnyomtatvány továbbra is három részletet határozott meg, de már nem nevesítette azok jogcímét a foglaló kivételével.

A szolgáltatás igénybevételét rögzítő blankettaszerződés szövegét az I. és II. rendű terheltek közösen fogalmazták meg, a sokszorosított szerződéseket pedig az I. rendű terhelt adta át a II., III. és IV. rendű terhelt társainak, akik kezdettől tisztában voltak azzal, hogy a Bt. a vállalt kötelezettségeinek nem szerződésszerűen tesz eleget, a kiállítást nem, vagy nem a szerződésben foglaltaknak megfelelően szervezik meg. A II. rendű és III. rendű terheltek, mint üzletkötők a szerződés megkötésekor a blankettán feltüntetett kiállítás megrendezésére minden esetben konkrét határidőt jelöltek meg azzal, hogy a kiállításon ismert cégek képviselői, reklám és filmszakemberek lesznek jelen. A Bt. ugyanakkor egyetlen reklámcéggel, vagy filmstúdióval sem állt szerződéses kapcsolatban a megyében, a sértettek lakókörnyezetében semmiféle kiállítást nem szerveztek, míg a Gy.-n szervezett kiállításon az általuk ígért reklám- és filmszakemberek nem voltak, érdemi szervezés hiányában nem is lehettek jelen. A tényállásban felsorolt sértettek azonban a Bt. által kínált fényképezést azért fogadták el, mert az ajánlatuk részét képezte a fényképek kiállításon történő szerepeltetése. Ítéleti ténymegállapítás az is, hogy a sértettek a kiállítás ígérete nélkül nem szerződtek volna a V. és társai Bt.-vel. A jogerős tényállás tartalmazza a kárt is.

A Kúria álláspontja szerint ezek a tények elegendőek ahhoz, hogy a csalás bűncselekményének tényállási elemei megállapíthatóak legyenek. A cselekmény jogi megítélése szempontjából annak van jelentősége, hogy mit tartalmaz a Bt. által kínált szolgáltatás igénybevételét rögzítő blankettaszerződés szövege, amely alapján szerződéses kapcsolatba léptek a sértettekkel. A tényállás szerint a sértettek valaminek a reményében, nevezetesen a Bt. által vállalt gyermekfotó-kiállítás megrendezése miatt léptek szerződéses kapcsolatba a társasággal. Az ajánlat, illetve vállalás tevés mögött azonban nem volt reális lehetőség, szándék. A megtévesztés eredményre is vezetett, miután a szerződéseket megkötötték. Ebből fakadt a kár. A megtévesztés hatására a sértettek vállalták a szerződésben feltüntetett ütemezésben, az ott megjelölt különböző jogcímen történő készpénz fizetéseket. Ily módon az első részlet megfizetésével a károkozás bekövetkezett.

A Kúria álláspontja szerint a jogtalan haszonszerzési célzat megállapítására is törvényesen került sor.
A jogtalan haszonszerzésnek két eleme van, a jogtalanság és a haszonszerzés. A megtévesztés mindig jogtalan, ha károkozásra irányul. Jelen ügyben a szolgáltatásnak (kiállítás megrendezése) az ígérete megtévesztésen alapult. A jogtalanság abban nyilvánult meg, hogy az ígért szolgáltatásnak nem volt ellentételezése.

Az eljárt bíróságok megállapították a keletkezett kár összegét is. E tekintetben a tényálláshoz kötöttség érvényesül.

A Kúria maradéktalanul osztotta a Legfőbb Ügyészségnek azt az álláspontját, hogy az a védői hivatkozás, miszerint a csalási szándékot kizárja az írásbeliség, az elérhetőség feltüntetése, nem bír alappal. Ennek az ellenkezője áll fenn, az írásbeliség az ajánlat komolyságát, hitelességét erősítette a sértettek felé, és hogy az ajánlat még meggyőzőbb legyen, írásban rögzítették azt is, hogy a kiállítás megrendezése az ő felelősségük.

Fentiek okán törvényesen került sor a bűnszövetség, mint minősítő körülmény, és a társtetteskénti elkövetés megállapítására. Helyesen állapította meg a másodfokú bíróság, hogy a terheltek egymás tevékenységéről tudtak, a feladatokat megosztották, és szándékegységben vettek részt a tényállásokban írt cselekményekben. A sértettektől átvett összegeket egymás között megosztották. A szervezettséget, a terheltek bűnös kapcsolatát támasztja alá az "ütős duma" néven ismertté vált szöveg, amit a terheltek  2002. tavaszán közösen fogalmaztak meg, és aminek ismeretében és felhasználásával szerződéseket kötöttek (elsőfokú ítélet 113. oldal utolsó két bekezdés; másodfokú ítélet  31. oldal 3-4-5. bekezdés).

A Kúria mindezek alapján megállapította, hogy valamennyi terhelt bűnösségének a megállapítása a büntető anyagi jog szabályainak a megsértése nélkül történt. 

III/3. A Kúria megállapította, hogy az I. rendű és IV. rendű terheltek meghatalmazott védője felülvizsgálati indítványában alaptalanul sérelmezte az elbírált polgári jogi igény jogszerűségét, valamint annak téves számítási módját.
A Legfelsőbb Bíróság BKv. 81. számú véleménye szerint a másodfokú bíróságnak a Be. 335. § (2) bekezdésében előírtak szerint akkor is érdemben kell rendelkeznie az előterjesztett polgári jogi igényről, ha az elsőfokú bíróság annak érvényesítését - a törvényi előfeltételek és tisztázottság ellenére - egyéb törvényes útra utasította. Egy ilyen - a jogalkotói akarattal kifejezetten ellenkező - ítéleti rendelkezés ugyanis a törvény sérelmével jár és annak megváltoztatása a másodfokú bíróság feladata.

Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény elkövetéskor hatályos 42.§-a (1) bekezdésének a) pontja értelmében az illeték mértéke a peres eljárásban 6 %, de legalább 7000 Ft, az illeték alapja pedig a megítélt polgári jogi igény. Az illetékszámítást azonban (magán)felenként kell elvégezni, az illetékalap nem összesíthető, ekként a másodfokú bíróság illetékszámítása törvényes, egyben hibátlan.

IV. Mindezekre figyelemmel - s miután nem észlelt olyan eljárási szabálysértést sem, amelynek vizsgálatára a Be. 423.§-ának (5) bekezdése alapján hivatalból köteles - a Kúria a felülvizsgálati indítványoknak nem adott helyt, s a megtámadott határozatokat - a Be.426.§-a alapján - valamennyi terhelt tekintetében hatályában fenntartotta.

A Kúria határozata elleni fellebbezést a Be. 3.§-ának (4) bekezdése, a felülvizsgálatot pedig a 416.§-a (4) bekezdésének a b) pontja zárja ki.

A Be. 418.§-ának (3) bekezdése szerint minden jogosult csak egy ízben nyújthat be felülvizsgálati indítványt, kivéve, ha az újabb felülvizsgálati indítvány benyújtása a 416.§ (1) bekezdésének e) vagy g) pontján alapul. A Be. 421.§-ának (3) bekezdése pedig úgy rendelkezik, hogy az ugyanazon jogosult által ismételten előterjesztett, illetőleg a korábbival azonos tartalommal ismételten
előterjesztett indítvány elutasítására vonatkozó határozat hozatalát a Kúria mellőzheti.

Budapest, 2013. április hó 4.

Dr. Molnár Gábor Miklós s.k. a tanács elnöke, Dr. Krecsik Eldoróda s.k. előadó bíró, Lászlóné Dr. Verebélyi Edina s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:

								tisztviselő
								Bné