Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
26.K.28.553/2013/6.
(régi lajstromszám: 26.K.31.526/2012.)

A bíróság a dr. Majoros Csaba ügyvéd (cím.) által képviselt felperes (cím.) , a dr. Hargitai Erzsébet tanácsos által képviselt Országos Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőség (alperes címe) alperes ellen, környezetvédelmi ügyben hozott - 14/01501-3/2012. számú - közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt indított perében meghozta a következő

Í t é l e t e t 

A bíróság a felperes keresetét elutasítja.

Kötelezi a bíróság a felperest, hogy a tárgyi illeték-feljegyzési jog folytán le nem rótt 30.000 (Harmincezer) forint kereseti illetéket az illetékügyekben eljáró hatóság külön felhívására a Magyar Államnak fizessen meg.

Kötelezi a bíróság a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperes részére 100.000 (Százezer) forint perköltséget.

Az ítélet ellen fellebbezésnek nincs helye.

I n d o k o l á s

 A ... akció keretében 2012. március 2. napján a ... és az ... forgalmi rendszámú tehergépjárművön ... - Magyarországon keresztül - ...ba tartó fémtörmelék szállítmány hulladékgazdálkodású szempontú ellenőrzésére került sor. A fémtörmelék szállítmány a hozzá tartozó ... számú nemzetközi fuvarlevél (a továbbiakban: CMR) alapján 14264 kg tömegű, B1010 bázeli kód alá sorolt, GC020 OECD kódszámmal és az EK hulladékjegyzék szerinti 16 02 16 EWC kóddal jelölt elektronikai nem veszélyes hulladék. A fémtörmelék hulladékot felperes, mint bejelentő és feladó - a ... (cím) fuvarozó útján - szállította az ... (cím) címzett részére. A .... akció keretében ellenőrzés alá vont szállítmány tárgyában a Nemzeti Adó- és Vámhivatal (a továbbiakban: NAV) e-mailben tett bejelentést alperesnek a fémtörmeléket szállító, ... Magyarország területére belépni szándékozó tehergépjármű megállításáról, és a szállítmány okmányait is megküldte az alperes részére. Az alperes a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 29. § (3) bekezdésének a) pontja alapján hivatalból közigazgatási eljárást indított a felperessel szemben illegális hulladékszállítás miatt. A közigazgatási eljárás során az alperes a 14/1501-2/2012 számú végzésével ideiglenes biztosítási intézkedésként elrendelte a ... és az ... forgalmi rendszámú gépjárművön ... ...ba tartó szállítmány zárlatát, amelyre figyelemmel a szállítmányt a NAV Csongrád Megyei Igazgatóság ... határátkelő belépő kamionterminál parkolójában helyezték el. A szállítmányból az Alsó-Tisza-vidéki Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőség (a továbbiakban: ATI-KTVF) 2012. március 7. napján - a NAV munkatársa jelenlétében - mintát vett, amelyet az akkreditált laboratóriumában bevizsgált. A mintavétel az akkreditált MSZE 21420-17:2004 (6.2.p.) számú szabvány szerint történt, a mintavétel módja pontminta volt. A hulladékszállítmányból vett minta 2012. március 7-én érkezett az ATI-KTVF akkreditált laboratóriumába, ahol a vizsgálatokat 2012. március 7-9. között elvégezték. A laboratóriumi vizsgálat alapján megállapítást nyert, hogy a szállítmányt alkotó elektronikai hulladék (elektronikai bontott anyag) nehézfémeket tartalmaz. Az alperes a 2012. március 14-én kelt 14/01501-3/2012 számú határozatában országhatárt átlépő jogellenes hulladékszállítás miatt 14.264.000,- forint hulladékgazdálkodási bírság, továbbá 243.000,- forint egyéb eljárási költség és 286.639,- forint laborvizsgálattal kapcsolatos eljárási költség megfizetésére kötelezte a felperest. Határozatának indokolásában rámutatott arra, hogy a nehézfémeket tartalmazó elektronikai hulladék valóban az EK hulladékjegyzék 16-os főcsoportjának 16 02 alcsoportjába (elektromos és elektronikus berendezések hulladékai) tartozik, de nem az EWC 16 02 16 kódszámú nem veszélyes hulladék, hanem az EWC 16 02 15* kódszámú veszélyes hulladék (használatból kivont berendezésekből eltávolított veszélyes anyagok). Az alperes a határozat indokolásában kiemelte, hogy mivel a szállítmány veszélyes hulladékot tartalmazott, ezért - a hulladékszállításról szóló, az Európai Parlament és a Tanács 2006. június 14-i 1013/2006/EK rendelet (a továbbiakban: EK rendelet) 4. cikke alapján - előzetes írásbeli bejelentés és engedélyezés alá esik, amelyet az EK rendelet IA. melléklet szerinti bejelentőlapon és az IB. melléklet szerinti kísérődokumentum alapján kell teljesíteni. A szállítmányhoz az IA. melléklet szerinti bejelentőlap és az IB. melléklet szerinti kísérődokumentum nem volt csatolva, a veszélyes hulladékszállításáról a felperes előzetesen írásban bejelentést nem tett, ezért az EK rendelet 2. cikk 35. pontja szerinti illegális hulladékszállítás valósult meg, amely megalapozta a hulladékgazdálkodási bírság kiszabását. Az alperes a határozat meghozatala során az EK rendelet 2. cikk 35. pontjában, 4. cikkében, 50. cikkében, a hulladékgazdálkodásról szóló 2000. évi XLIII. törvény (a továbbiakban: Hgt.) 17. § (4) bekezdésében, 49. § (1) bekezdésében, továbbá a hulladékgazdálkodási bírság mértékéről, valamint kiszabásának és megállapításának módjáról szóló 271/2001. (XII. 21.) Korm. rendelet 1. § (2) bekezdésében, 1. § (3) bekezdés g) pontjában, 3. § (4) és (5) bekezdésében foglalt rendelkezéseket alkalmazta.

A felperes a törvényes határidőn belül kereseti kérelmet nyújtott be alperes határozatának bírósági felülvizsgálata érdekében, amelyben kérte az alperesi határozat hatályon kívül helyezését és alperes új eljárás lefolytatására kötelezését. Kereseti kérelmének indokaként kifejtette, hogy nem ért egyet a határozattal, mivel alperes az ATI-KTVF 88062-1/2012. számú akkreditált laboratóriumi jelentés alapján állapította meg a szállítmány veszélyes hulladék jellegét, ugyanakkor a szállítmányra vonatkozó engedély a belgrádi ANAHEM akkreditált laboratórium analízisén alapult. Felperes előadta, hogy nem fogadja el a szegedi ATI-KTVF analízisét. Hivatkozott továbbá arra, hogy az alperes eljárási hibát vétett, mert a tényállást nem derítette fel teljeskörűen, továbbá a felvett tényállás pontatlan laboratóriumi analízisen alapul, ezért a Ket. 50. § (1) bekezdésének sérelme valósul meg. Hangsúlyozta, hogy a tényállás tisztázása során minden, az ügy szempontjából fontos körülményt figyelembe kell vennie a hatóságnak, így az ügyfél bizonyítási indítványát is. Kifogásolta, hogy az alperes a határozathozatalra irányuló eljárásban nem vette fel a kapcsolatot a felperessel, indítványozási, hozzászólási lehetőséget számára nem biztosított, és pontatlan tényállást állapított meg. Az első tárgyalást megelőzően benyújtott előkészítő iratban felperes hivatkozott továbbá arra, hogy az ATI-KTVF elemzés nem áll összhangban a „WEEE és a Rotts irányelvekkel", valamint az ISO 17025 számú szabvánnyal. Kifogásolta, hogy a mintavételre vonatkozó MSZE 21420-17:2004 szabványt nem szabályosan alkalmazták, a vizsgált minta mennyisége sokkal nagyobb kellett volna, hogy legyen, a mérési bizonytalanságot nem tárták fel, az összes vizsgált anyag tartalma nem éri el a 100 %-ot, az adott koncentráció csak egy pár százalék. Álláspontja szerint a hulladékszállítmány az EWC 16 02 16 kód alá sorolható be, a nehézfém tartalma e besorolhatóság határain belül van. Kifogásolta, hogy az analitikák helytelen kiválasztása jellemzi az ATI-KTVF elemzését, ugyanis az ATI-KTVF ICP-OES mérést alkalmazott, míg a kft. mérései a következők: ICP-OES, WTW vezetőképesség, oldott oxigén és hőmérsékletmérés, UV-VIS spektrofotométer és gázkromatográf tömegszelektív detektorral. Hivatkozott arra, hogy az ATI-KTVF három, míg a kft. hat mintát vett. Összehasonlította a rendelkezésre álló három laboratóriumi eredményt (ATI-KTVF, kft., ANAHEM), amely alapján kifogásolta az ATI-KTVF laboratóriumi vizsgálat módját, álláspontja szerint az ón és az ezüst elemzése szükségtelen volt. Mindezekre figyelemmel kérte szakértő kirendelését annak a kérdésnek a megállapítása céljából, hogy az alperes a jogszabályoknak megfelelően elvégzett ATI-KTVF szakvéleményre alapozta-e döntését.

Az alperes érdemi ellenkérelmében felperes keresetének elutasítását és felperes perköltségben marasztalását kérte, mivel - álláspontja szerint - maximálisan eleget tett tényállás tisztázási kötelezettségének, a vizsgálatokat pedig akkreditált laboratórium végezte, ezáltal megfelelő minőségű és a különféle előírásoknak, akkreditációs szempontoknak megfelelő munkát végző laboratórium biztosította a hiteles mérési eredményeket.

A felperes keresete - a következők szerint - nem megalapozott.

A bíróság a Pp. 206. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezésnek megfelelően a felperes keresetlevele, az alperes ellenkérelme, a felek által a tárgyalásokon tett szóbeli nyilatkozatok, a tanúvallomások, a felek által becsatolt írásbeli dokumentumok, valamint a rendelkezésre álló közigazgatási iratok alapján megállapított tényállásból kiindulva a következőkre alapozta döntését.

 A bíróság a közigazgatási határozatot a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 324. § (2) bekezdésének a) pontjában foglalt rendelkezés alapján vizsgálja felül, a Pp. XX. fejezete szerinti eljárásban, azaz az alperes határozatának jogszerűségét, az eljárási és az anyagi jogi szabályoknak való megfelelését vizsgálja. Ennek során a Pp. 339/A. §-a értelmében a határozathozatalkor fennálló tények és alkalmazandó jogszabályok figyelembevételével, a Pp. 213. § (1) bekezdésének és 215. §-ának rendelkezése alapján a kereseti kérelem és az ellenkérelem keretei között a bíróság a következőket értékelte. 

Közigazgatási határozat bíróság általi felülvizsgálatát az ügyfél, illetve a reá vonatkozó rendelkezés tekintetében az eljárás egyéb résztvevője kérheti jogszabálysértésre hivatkozással. A Legfelsőbb Bíróság 1/2011. (V. 9.) KK véleménye értelmében a kereseti kérelemben a felperes hivatkozhat anyagi és eljárási jogszabálysértésre, továbbá arra is, hogy a közigazgatási határozat meghozatala során alkalmazott jogszabályt tévesen értelmezték. A Pp. 339. §-ának (1) bekezdése alapján eljárási jogszabálysértés miatt a közigazgatási határozat hatályon kívül helyezésének csak akkor van helye, ha az eljárási jogszabálysértés az ügy érdemére is kihat.
 
 A perbeli ügyben a bíróságnak a Pp. 339/A. §-a alapján a tényállás vonatkozásában - a kereseti kérelem és az alperesi ellenkérelem keretei között - abban a kérdésben kellett állást foglalnia, hogy a környezetvédelmi ügyben hozott határozat megfelel-e a meghozatala idején az ügyre irányadó anyagi és eljárási jogszabályoknak. Vizsgálni kellett, hogy az alperes jogszerűen állapította-e meg az országhatárt átlépő jogellenes hulladékszállítást arra figyelemmel, hogy a CMR szerint nem veszélyes hulladék besorolást - ATI-KTVF laboratóriumi vizsgálata alapján - nem fogadta el, továbbá eleget tett-e tényállás tisztázási kötelezettségének, illetve ha azt nem megfelelően teljesítette, akkor fennáll-e az ügy érdemére kiható eljárási hiba. 

Az EK rendelet 2. cikke 35. pontjának a) alpontja szerint „illegális szállítás" az olyan hulladékszállítás, amelyet nem jelentenek be az EK rendeletben előírt módon az összes érintett illetékes hatóságnak.

Az EK rendelet II. cím 3. cikkének b) pontja szerint előzetes írásos bejelentéshez és engedélyezéshez kötött a hulladék szállítása, ha hasznosítási művelet elvégzése céljából történik és az az EK rendelet vagy a bázeli egyezmény meghatározott mellékletében felsorolt hulladék. 

Az EK rendelet II. cím 4. cikke értelmében a 3. cikk szerinti hulladék szállításával összefüggő bejelentés az IA. melléklet szerinti bejelentőlappal és az IB. melléklet szerinti kísérődokumentummal történik. Bejelentéskor a bejelentőnek ki kell töltenie a bejelentőlapot, és ahol szükséges, a kísérődokumentumot. 

Az ügyben irányadó Hgt. 49. §-ának (1) bekezdése kimondta, hogy aki tevékenységével vagy mulasztásával
a) a hulladékgazdálkodással kapcsolatos jogszabályok vagy a reá vonatkozó hatósági határozat előírásait megsérti, illetve azokban foglalt kötelezettségének nem vagy nem megfelelően tesz eleget,
b) a hatósági engedélyhez, hozzájáruláshoz, bejelentéshez kötött hulladékgazdálkodási tevékenységet engedély, hozzájárulás vagy bejelentés nélkül vagy attól eltérően végez,
c) a hulladékgazdálkodásra vonatkozó előírások megsértésével a környezetet veszélyezteti, károsítja,
hulladékgazdálkodási bírságot köteles fizetni.

A közigazgatási határozat meghozatala időpontjában hatályos, az elektromos és elektronikai berendezések hulladékai kezelésének részletes szabályairól szóló 15/2004. (X. 8.) KvVM rendelet [a továbbiakban: 15/2004. (X. 8.) KvVM rendelet] 2. § (1) bekezdése alapján az elektromos berendezésből származó hulladékok kezelése során azokból e rendelet 1. számú mellékletében meghatározott anyagokat el kell távolítani. A 2. § (4) bekezdése szerint a kezelés során kiszerelt alkatrészeket és tartozékokat a veszélyes hulladékkal kapcsolatos tevékenységek végzéséről szóló külön jogszabály rendelkezései szerint kell tárolni, kezelni, valamint a tárolóhelyeket kialakítani.

A 5/2004. (X. 8.) KvVM rendelet 1. sz. melléklete értelmében a berendezések hulladékaiból az alábbi alkotók, alkatrészek és komponensek eltávolítása szükséges:
- a mobiltelefonok nyomtatott áramkörei általánosan, illetve egyéb eszközök nyomtatott áramkörei, amennyiben a nyomtatott áramköri lap nagyobb, mint 10 cm².

A Ket. 29. § (3) bekezdésének a) pontja értelmében, ha törvény vagy kormányrendelet eltérően nem rendelkezik, az eljárás megindításáról a hivatalból indult eljárásban az ismert ügyfelet az első eljárási cselekmény elvégzésétől számított nyolc napon belül értesíteni kell. A (4) bekezdés b) pontja alapján az értesítés csak akkor mellőzhető, ha az eljárás megindítása után a hatóság nyolc napon belül érdemben dönt, vagy a kérelmet érdemi vizsgálat nélkül elutasítja, vagy az eljárást megszünteti. 

A Ket. 50. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a hatóság köteles a döntéshozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez nem elegendőek a rendelkezésre álló adatok, bizonyítási eljárást folytat le.

A bíróság nem adott helyt a tényállás tisztázási kötelezettség nem megfelelő teljesítésére alapított eljárási jogszabálysértés körében kifejtett felperesi érvelésnek. Perbeli esetben az alperes az ügy szempontjából releváns tények tisztázásához szükséges mértékben a bizonyítást lefolytatta, a szállítmány mintázását követően, akkreditált laboratóriumi vizsgálati jelentéssel alátámasztva, megalapozottan állapította meg, hogy a hulladék veszélyességére tekintettel szükséges dokumentumok és bejelentés hiányában megvalósult az országhatárt átlépő jogellenes hulladékszállítás. A bíróság osztja azt az alperesi álláspontot, hogy a Ket. 29. § (3) és (4) bekezdésében foglalt rendelkezés alapján felperes értesítése a közigazgatási eljárásban mellőzhető volt, mivel az első eljárási cselekménytől, azaz a 14/1501-2/2012. számú végzés kibocsátásától számított nyolc napon belül sor került az érdemi döntés meghozatalára. Az értesítés mellőzése jogszerű volt, erre figyelemmel nem foghatott helyt az a felperesi hivatkozás sem, hogy a közigazgatási eljárásban az alperes nem vette fel a kapcsolatot a felperessel, indítványozási, hozzászólási lehetőséget számára nem biztosított. Mindez nem eredményezte a tényállás tisztázási kötelezettség megsértését. 

A bíróság úgy ítélte meg, hogy az ATI-KFTV laboratóriumi vizsgálatán alapuló döntés sem eredményezte a tényállás tisztázási kötelezettség megsértését. A felperes álláspontja szerint pontatlan laboratóriumi analízisen alapul a felvett tényállás, azonban a laboratóriumi analízis pontatlanságára vonatkozó felperesi hivatkozás a perben nem nyert bizonyítást. A három laboratórium (ATI-KTVF, kft., ANAHEM) eltérő eredménye nem abból adódott, hogy az ATI-KTVF analízise pontatlan volt, hanem abból, hogy eltérő céllal és - az eltérő célra figyelemmel - eltérő módszerrel, eltérő minta-előkészítéssel végezték az egyes laboratóriumok a vizsgálatot. Az ATI-KTVF a vizsgálat céljára figyelemmel választotta meg a vizsgálat módszerét, a vizsgálatot az akkreditált MSZ 21420-30:2006 számú szabvány szerint folytatta. A laboratóriumi vizsgálatok eltérő módszerei nem azonosíthatók a laboratóriumi analízis pontatlanságával. Az alperes eleget tett a Ket. 50. § (1) bekezdése szerinti tényállás tisztázási kötelezettségének, az ügy szempontjából releváns tényeket feltárta, a lefolytatott bizonyítási eljárás alapján megállapított tényeket és feltárt körülményeket összességében értékelve hozott döntést. 

A bíróság nem fogadta el a mintavétel nem szabályos volta körében kifejtett felperesi hivatkozást. A bíróság rámutat arra, hogy a vizsgálat megkezdése előtt az ATI-KTVF helyszíni szemlét végzett, annak alapján alakította ki a mintavételi tervet, a mintavételre vonatkozó MSZE 21420-17:2004 számú szabvány 6.2. pontjában foglaltak szerint eljárva 3 darab mintát vett, amelyekből nem képzett átlagmintát, hanem külön-külön dolgozta fel azokat. Az alperes helytállóan mutatott rá arra, hogy a szállítmányt azonos egységek (alaplapok) alkották, a szállítmány azonos vámtarifaszámmal és EWC kóddal volt ellátva, így az egyneműnek minősült. A mérési bizonytalanság ki nem mutatása nem jelenti az ATI-KTVF szabálytalan eljárását, mivel a mérési bizonytalanság szükségességének szabvány szerinti feltételei (vevői megrendelés vagy a mért érték határértékhez történő viszonyítása esetén egymáshoz közel - feltételezhetően mérési bizonytalanságon belül - eső értékek) perbeli ügyben nem álltak fenn. 

A bíróság rámutat arra, hogy a felperes a perben elismerte, hogy egy teljes, szét nem szerelt számítógép veszélyes hulladéknak minősül. Ezzel összefüggésben az alperes a perben helytállóan hivatkozott arra, hogy amennyiben egy elektronikus berendezés veszélyes hulladék, akkor abban lennie kell olyan alkatrésznek, amely veszélyes összetevőket tartalmaz, s ha ezeket az alkatrészeket kiszerelik, akkor azok továbbra is veszélyes hulladéknak minősülnek. A per tárgyát képező ügyben a felek nem vitatták a szállítmány hulladék jellegét, felperes elektronikai hulladékot szállított. A bíróság osztja azt az alperesi hivatkozást, hogy a szállítmányt alkotó, hulladékká vált nyomtatott áramköri lapok az elvégzett laboratóriumi vizsgálattól és vizsgálati eredményektől függetlenül veszélyes hulladéknak minősülnek, mert az elektromos és elektronikus berendezések hulladékairól szóló 2002/96/EK irányelv (a továbbiakban: WEEE irányelv) alapján kihirdetett 15/2004. (X. 8.) KvVM rendelet 2. § (1) bekezdése alapján az elektromos berendezésekből származó hulladékok kezelése során azokból az 1. számú mellékletben meghatározott anyagokat is el kell távolítani. Ilyen a szállítmányt alkotó, 10 cm²-nél nagyobb nyomtatott áramköri lap. A KvVM rendelet 2. § (4) bekezdése alapján a kiszerelt alkatrészeket veszélyes hulladékként kell kezelni. A felperes által nevesített „Rotts" irányelv az egyes veszélyes anyagok elektromos és elektronikus berendezésekben való alkalmazásának korlátozásáról szóló 2002/95/EK irányelvre (a továbbiakban: RoHS irányelv) való hivatkozásnak felel meg, azonban a RoHS irányelv és az az alapján kihirdetett 16/2004. (X. 8.) KvVM rendelet a perbeli ügyben nem értelmezhető, mivel a RoHS irányelv termékek gyártásáról szól, míg a felperesi szállítmány tárgya elektronikai hulladék, amely tekintetében hulladék kezeléséről, nem pedig termékek gyártásáról van szó. A WEEE irányelvben és az az alapján kihirdetett 15/2004. (X. 8.) KvVM rendeletben foglaltakkal összhangban áll alperes megállapítása, a ROHS irányelv pedig jelen esetben nem alkalmazható, mert nem hulladékra, hanem termékre vonatkozik. Az alperes helytállóan mutatott rá arra, hogy a hulladék besorolását nem befolyásolja a tervezett hulladékkezelés jellege, nem az dönti el a hulladék veszélyességét, hogy azt hasznosítják-e vagy sem. A 15/2004. (X. 8.) KvVM rendelet alapján a szállítmányt alkotó hulladékká vált nyomtatott áramköri lapok az elvégzett laborvizsgálattól és vizsgálati eredménytől függetlenül veszélyes hulladéknak minősülnek.  

A bíróság megjegyzi, hogy az a felperesi hivatkozás, miszerint a szállítmányra vonatkozó engedély a belgrádi ANAHEM akkreditált laboratórium analízisén alapult, nem igazolja az alperesi határozat jogszabálysértő voltát. Ugyancsak nem alkalmas a határozat jogszabálysértő jellegének alátámasztására a felperes által becsatolt, hasznosításra kötött szerződés, továbbá az arra való hivatkozás, hogy már több alkalommal sikerült célba juttatniuk szállítmányt. 

A bíróság az analitikák helytelen kiválasztására vonatkozó felperesi érvelést sem ítélte az alperesi határozat jogszabálysértő jellegének bizonyítására alkalmas hivatkozásnak.  A laboratóriumi vizsgálatok eltérő célja az eljárás során bebizonyosodott, az ANAHEM laboratórium azért végezte desztillált vízben a vizsgálatot, mert azt akarta kimutatni, hogy szállítás közben esetlegesen bekövetkező baleset során (esővízben) miként viselkedik, a környezetre milyen hatást fejt ki az adott szállítmány, ezzel szemben az ATI-KTVF vizsgálatának célja a hulladék jellegének, veszélyességének a megállapítása volt. Az MSZ 21420-30:2006 szabvány értelmében a fémek mennyiségének meghatározásához éppen az ICP-OES a megfelelő mérés, ezért az ATI-KTVF azt alkalmazta. Azzal, hogy akkreditált laboratórium vizsgálati eredményére alapozott döntést hozott az alperes, a tényállás tisztázási kötelezettségének eleget tett és a hulladék veszélyes voltát kellően alátámasztotta.  

A bíróság a felperesnek az igazságügyi szakértő kirendelésére vonatozó indítványát mellőzte, mivel annak megállapítása, hogy az alperes a jogszabályoknak megfelelően elvégzett ATI-KTVF szakvéleményre alapozta-e döntését, illetve, hogy a magyar jogszabályok összhangban állnak-e az uniós normákkal, nem igényli szakértő kirendelését, az akkreditált laboratórium vizsgálati eredménye kellően megalapozza a döntést, az elvégzett laboratóriumi vizsgálattal kapcsolatban feltenni kívánt kérdések megválaszolása pedig nem teszi szükségessé igazságügyi szakértő kirendelését, mivel az alperesi határozat jogszerűsége szakértő kirendelése nélkül is megítélhető.

A perben a felek nem vitatták, hogy a szállítmány hulladék, a felperes azt a CMR-en hulladéknak sorolta be, s hulladékként kezelte. Az alperes jogosult arra, hogy bizonyos veszélyességi jellemzők alapján az egyébként hulladéknak minősülő szállítmányt veszélyes hulladéknak minősítsen. Az alperes a veszélyességi jellemzők fennállását akkreditált laboratórium vizsgálati eredményével igazolta. Az a körülmény pedig, hogy az alperes az ATI-KTVF vizsgálati eredményére alapozta az érdemi döntést - a hulladék veszélyes jellegének megállapítását, s erre tekintettel a veszélyes hulladék szállítására vonatkozó jogszabályi rendelkezések be nem tartása miatt jogkövetkezmény alkalmazását -, nem teszi jogsértővé az alperes határozatát, mivel a releváns tényállási elemeket feltárta, s kellően megalapozott határozatot hozott, figyelemmel arra, hogy a veszélyes hulladék bejelentés nélküli szállítása az EK rendelet értelmében illegális szállításnak minősül.

A bíróság a fentiek szerint megállapította, hogy alperes határozata az anyagi jogi jogszabályoknak megfelel, és eljárásjogi szempontból sem valósít meg az ügy érdemére kiható - hatályon kívül helyezést megalapozó - jogszabálysértést, ezért a rendelkező részben foglaltak szerint a keresetet elutasította.

A bíróság a felperest az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (a továbbiakban: Itv.) 62. § (1) bekezdés h) pontjában biztosított, tárgyi illeték-feljegyzési jog folytán le nem rótt kereseti illeték viselésére és megfizetésére kötelezte, a 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján. A bíróság az illeték mértékét az Itv. 43. § (3) bekezdésében foglalt rendelkezésnek megfelelően állapította meg. 

A bíróság a felperest, pervesztességére tekintettel, a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján kötelezte alperes perköltségének viselésére. A perköltség mértékét a bíróság a 32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet 3. § (3) bekezdése alapján állapította meg, figyelemmel a munkavégzés időtartamára, az alperesi képviselő által készített írásbeli beadványokra, és arra, hogy az ügyben négy tárgyalás megtartására került sor, amelyeken alperesi képviselő részt vett és nyilatkozatot tett.

Az ítélet elleni fellebbezés lehetőségét a Pp. 340. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezés zárja ki.

, 2013. évi április hó 9. napján

						. Banu Zsoltné dr. Szabó Judit s.k.
									    bíró
A kiadmány hiteléül: