Fővárosi Bíróság
5.B.656/2006/22.

A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN!

A Fővárosi Bíróság Budapesten, 2007. évi január 19. és március 23. napján megtartott nyilvános és folytatólagos tárgyalás alapján meghozta a következő 

í t é l e t e t:

A 2006. október 28-tól 2006. április 26-ig előzetes fogvatartás, majd ettől 2006. december 6-ig lakhelyelhagyási tilalom hatálya alatt állt, azóta előzetes letartóztatásban lévő  

V1 I.r. vádlott- aki	

bűnös:		nyereségvágyból, különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés bűntettében. 

Ezért őt a bíróság 13 (tizenhárom) évi fegyházbüntetésre, és 10 (tíz) évi közügyektől eltiltásra ítéli. 

A szabadságvesztés büntetés időtartamába az I.r. vádlott által előzetes fogvatartásban töltött időt beszámítja.

V2 II.r. vádlott

bűnös: 	segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának a segítéségnyújtásra 			           egyébként is köteles által elkövetett bűntettében. 

Ezért őt a bíróság 3 (három) évi börtönbüntetésre és 3 (három) évi közügyektől eltiltásra ítéli. 

Az eljárás során lefoglalt és a Fővárosi Bíróság Gazdasági Hivatalánál Bj.933/2006. tételszám alatt bűnjelként kezelt tárgyak lefoglalását megszünteti és közülük az 1. sorszám alatti hengerzárat és 2 db kulcsot II.r. vádlottnak, míg a 2-7. sorszám alatti 1 pár kék gumipapucsot, 3 pár fehér zoknit, 1 szürke melegítő nadrágot, 1 khaki színű pólót, 1 zöld színű pólót és 2 pár vajszínű zoknitI.r. vádlottnak rendeli kiadni. 

Az eljárás során felmerült bűnügyi költségek közül kötelezi I.r. vádlottat 296.608 (kettőszázkilencvenhatezer-hatszáznyolc) Ft, míg II.r. vádlottat 100.551 (egyszázezer-ötszázötvenegy) Ft  bűnügyi költség megfizetésére az állam javára, külön felhívásra.

I n d o k o l á s

I.

A Fővárosi Főügyészség NF.21164/2005/22-I. számú, 2006. július 14-én kelt vádiratával emelt vádat I.r. vádlottal szemben, 1 rb. a Btk. 166. § (1) bekezdésébe ütköző és a (2) bekezdés b) és d) pontja szerint minősülő, nyereségvágyból különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés bűntette, míg II.r. vádlottal szemben 1 rb., a Btk. 172. § (1) bekezdésébe ütköző és a (2) bekezdés szerint minősülő segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának bűntette miatt. A tárgyaláson jelenlévő ügyész a vádat II.r. vádlott vonatkozásában a minősítés tekintetében a Btk. 172. § (2) bekezdésébe ütköző, de a a (3) bekezdés II. fordulata szerint minősülő segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának a segítségnyújtásra egyként is köteles által elkövetett bűntettére módosította, egyebekben a vádirati tényállást fenntartotta. 

II.

A bíróság a tárgyaláson lefolytatott bizonyítási eljárás során a következő tényállást állapította meg. 

I.r. vádlott gimnáziumi érettségivel rendelkezik, gyógy-masszőr szakképzettségű. Letartóztatása előtt gyógy-masszőrként, energiagyógyászként dolgozott, ebből a havi jövedelme 80.000 Ft volt. Vagyona egy  lakás. Nős, felesége a II.r. vádlott. Kiskorú gyermeke nincs, tartozás nem terheli, büntetve nem volt, más büntetőeljárás nincs vele szemben folyamatban. I.rendű vádlott  sem a cselekmény időpontjában nem szenvedett, sem az eljárás során nem szenvedt olyan szintű kóros elmeállapotban, mely korlátozta, vagy kizárta volna őt abban, hogy a cselekmény következményeit felismerje és a felismerésnek megfelelően cselekedjék. Nála sem alkoholfüggőség, sem kábítószer-függőség nem állapítható meg. 

II.r. vádlott érettségizett, külkereskedelmi ügyintéző szakképzettséggel rendelkezik, emellett irodavezető, pénzügyi-számviteli ügyintéző, mérlegképes könyvelői tanfolyamot is végzett, már csak a vizsgái vannak hátra. Könyvelőként dolgozik. Havi jövedelme 82.500 Ft. Vagyona a címén lévő lakás, tartozás nem terheli. Férjezett, férje az I.r. vádlott, kiskorú gyermeke nincs, büntetve nem volt, más büntetőeljárás nem folyik vele szemben.

Mindkét vádlott magyar anyanyelvű és magyar állampolgár.

-.-

S sértett II.r. vádlott nagymamája volt. A sértett 1961-től lakott a szám alatti 2 szobás, 56 m2 alapterületű, tanácsi, majd később önkormányzati tulajdonú lakásban. 2001-ben a sértett megállapodott II.r. vádlottal abban, hogy a II.r. vádlott a férjével beköltözik S lakásába, majd az Önkormányzattól megvásárolja azt úgy, hogy abban a sértett haszonélvezőként lakhat tovább. A megállapodásnak megfelelően a vádlottak 2001. január 25-e után beköltöztek a lakásba, majd 2002-ben II.r. vádlott megvásárolta a lakást az Önkormányzattól és a szerződés alapján S a lakás felett haszonélvezeti jogot szerzett és a vádlottakkal együtt a lakásban maradt. A megállapodásnak megfelelően a sértett az előszoba bal oldaláról nyíló szobát használta, a vádlottak pedig a sértett szobájából nyíló másik szobát. A vádlottak a szobájukba csak a sértett szobáján keresztül tudtak bemenni. A többi helyiség a vádlottak és a sértett közös használatában volt. A vádlottak anyagi helyzetüknél és jövedelmi viszonyaiknál fogva nem láttak lehetőséget lakáshelyzetük másképp történő megoldására.

A beköltözést követően 2001. augusztus hónaptól megromlott a vádlottak viszonya a sértettel, vita alakult ki közöttük többek között a telefonszámla fizetése miatt, illetve azért is, mert a vádlottak macskát tartottak, és a sértett nem a vádlottak elképzeléseinek megfelelően viszonyult az állathoz. Egyszer a sértett ágyát vízzel le is öntötték.

A sértett többször panaszkodott a szomszédoknak arra, hogy a vádlottak nem bánnak vele jól, azonban a panaszok valóságtartalmáról a szomszédok sem tudtak megbizonyosodni. A vádlottak és a sértett közötti viszony annyira megromlott, hogy S elhatározta, hogy haszonélvezeti jogánál fogva kéri I.rendű vádlottat és V2 II. rendű vádlottat a lakás elhagyására. 2005. február 14-én fogadóórán felkereste a Lakóhely Önkormányzatának polgármesterét azzal a kérdéssel, hogy unokája kiteheti-e őt az általa haszonélvezőként használt lakásból. A fogadóórán  azt mondta a polgármesternek, hogy fél hazamenni, mert otthon bántalmazzák, fenyegetik. 

S ügyvédjén keresztül és személyesen is többször felhívta a vádlottakat a lakás elhagyására, aminek a vádlottak nem tettek eleget. Ezután viszonyuk még jobban elmérgesedett. S napközben egyre kevesebbet tartózkodott otthon és előfordult, hogy ittas állapotban ment haza. A vádlottak odaköltözése és viszonyuk megromlása előtt a házban lakók nem tapasztalták, hogy S italozó életmódot folytatott volna. 

A sértett 2005. április 18-án keresetet nyújtott be a Helyi Bíróságon V2 II. rendű vádlottal, mint alperessel szemben, ingatlan kiürítése iránt. Keresetlevelében előadta, hogy tarthatatlanná vált unokájával az életközösségük, unokája a férjével bántalmazza, semmit nem engednek meg neki, lehetetlenné teszik normális életvitelét. AHelyi Bíróság 2005. szeptember 3-án jogerős, P./2005/5. számú végzésével a keresetlevelet idézés kibocsátása nélkül hiánypótlás elmulasztása miatt elutasította. A sértett ezután újabb keresetlevelet nem nyújtott be a bírósághoz.

A vádlottak és a sértett viszonya ezután még tovább romlott, sokat veszekedtek egymással,  és az I.r. vádlott egy alkalommal olyan kijelentést is tett a sértett előtt miszerint „Te már rég nem leszel, amikor én még mindig itt lakom". 

A sértettet 2004-2005-ben több alkalommal is kezelték a lakása közelében lévő Kórház Rendelőintézetében. 2004. június 15-én azért vették fel, mert elmondása szerint a lépcsőn elesett és a jobb lábát megütötte. 2005. március 11-én azért, mert elmondása szerint az utcán ismeretlenek megverték, de a történtekre már nem emlékezett. 2005. augusztus 19-től 2005. augusztus 30-ig feküdt a kórház A. Belgyógyászatán, organikus szorongási zavar diagnózisával, amikor is elmondása szerint unokájával történt vita után elájult, elsötétült a világ körülötte és összeesett. 

A háziorvosánál 2005. szeptember 27-én történt jelentkezése során elmondta, hogy egy hónappal korábban aKórház Ideggyógyászatán feküdt, s az orvost arról  tájékoztatta, hogy zaklatott a családi problémái miatt - mivel unokájával lakik együtt saját lakásában, de kibírhatatlan a helyzete, félelmekkel teli élete van. 

A sértett a halálát megelőző időszakban a háziorvos által is megállapíthatóan feszült állapotban volt, Sanaxot, Eleniumot szedett, egészségi állapota egyebekben korának megfelelőnek volt tekinthető. 

A sértett nehéz természetű volt, korábban vele élő lányával, 1. Tanúval is voltak konfliktusai az együttlakás ideje alatt, a szomszédokhoz azonban kedves volt. Vendégek nem jártak hozzá, de szerdánként találkozott korosztálybeli barátjával, 2. Tanúval. 

S 2005. október 22-én a délelőtti órákban, pontosan meg nem állapítható helyen, kis mennyiségű alkoholt fogyasztott, melynek következtében igen enyhe fokú, 0,612 ‰-es alkoholos befolyásoltság alá került. Ezt követően 14 óra körüli időben ért haza és bement a szobájába. A vádlottak ekkor ugyancsak a lakásban tartózkodtak. 

I.r. vádlott 15 óra körüli időben bement a sértett szobájába, ahol szóváltásba keveredett vele. A sértett a veszekedés közben azzal fenyegetőzött, hogy kiteszi I.rendű vádlottat és feleségét a lakásból. Az I.r. vádlott erre megdühödve, azért, hogy feleségével kikerüljenek a fentebb ismertetett helyzetből bántalmazni kezdte a széken ülő St, akit a nyakánál megragadva a földre lökött úgy, hogy annak feje a padlóhoz ütődött. I.rendű vádlotta bántalmazás során legalább 5 alkalommal nagy erővel megtaposta, illetve megrúgta a földön fekvő sértettet, akit a bántalmazás a mellkasán, a nyakán, illetve védekezése folytán a karján ért. I.rendű vádlottI.r. vádlott tisztában volt azzal, hogy a nála fizikailag lényegesen gyengébb és meglátása szerint alkoholos befolyásoltság hatása alatt álló 84 éves idős embernek a nyakát és a mellkasát ért bántalmazásokkal súlyos sérülést okozhat, amelynek következtében az életét veszítheti, a bántalmazást azonban így is folytatta. 

S a bántalmazás következtében a bal kar alsó harmadában a feszítő felszínen, annak egész területére kiterjedően, a csuklóízületen továbbhaladó, a kézháti felszínen, továbbá a 2. és 3. ujj kézháti oldalán is elhelyezkedő vérbeszűrődéses jellegű lágyrész zúzódást, a jobb alkar alsó és középső harmadában a feszítő felszínen 1 db 6-szor 7 cm kiterjedésű, szabálytalan alakú bőrhiányt, az alkar távoli 2/3-ára kiterjedően a csuklóízületet is érintően a kézháti felszínre is ráterjedően a II. és III. ujj feszítő oldalát is érintően vérbeszűrődéses jellegű lágyrész zúzódást, a hajas fejbőrben a boltozaton a hátsó harmadban 1 db kb. tenyérnyi kiterjedésű vérbeszűrődéses jellegű lágyrész zúzódást, a jobboldali I-XII. bordák ablakos törését, mellkasának baloldalán - összesen 150 ml térfogatú véresen festenyzett mellűri folyadékgyülemmel járó - az I-XI. bordák elülső hónalj vonalában létrejött haránt törést, nyakának mindkét oldalán az izomhártya alatti bevérzéssel járó, a nyelvcsont nagy szarvának letörését és a pajzsporc jobboldalán, valamint a pajzsporc és a gyűrűs porc határán vérbeszűrődéses jellegű lágyrész zúzódást szenvedett el. 

A kétoldali sorozat-bordatörés, vagyis a mellkas összenyomatása az életet veszélyeztető sérülésnek minősül. A mellkasi sérülések elszenvedését követően a sértett hely-, és helyzetváltoztató mozgási képességét elvesztette.

A bántalmazás idejénII.r. vádlott a férjével közösen használt szobában tartózkodott. Hallotta a veszekedést, amely a sértett és I.r. vádlott között zajlott. A bántalmazást követően az I.r. vádlott bement a feleségével használt szobába, ott felöltözött és a sértett szobáján keresztül elhagyták a lakást. Eközben az I.r. vádlott bántalmazása következtében sérüléseket szenvedett sértett a földön feküdt. Tekintettel arra, hogy II.r. vádlott a lakást S szobáján keresztül hagyta el, látta azt is, hogy a sértett magatehetetlen állapotban fekszik a földön. Tisztában volt azzal, hogy S orvosi segítségre, de legalábbis segítségre szorul. II.rendű vádlott  ennek ellenére a sértettet nem emelte fel az ágyra, nem hívott hozzá orvost, nem bizonyosodott meg arról, hogy számára milyen típusú segítség szükséges, holott nála volt a ...-es hívószámú mobiltelefon készüléke. 

S a traumás sokk következtében a délután folyamán elhunyt.  Életét a sérülések elszenvedését követően szakszerű és időszerű orvosi segítség nagy valószínűséggel megmenthette volna. Halálának közvetlen oka traumás sokk, azaz általános idegrázkódtatás volt. 

A sérülések bekövetkeztétől a halál beálltáig több óra telt el. Eközben a sértett rendkívüli fájdalmakat élt át, kezdetben stresszhatás érte, ekkor nem tudta érzékelni sérüléseit, percekkel később azonban éles szúró fájdalom jelentkezett a bordánál, a kétoldali sorozat bordatörések miatt az eltörött bordák irritálták a mellhártyát, ami igen nagy fájdalmat jelentett mindaddig, amíg az eszméletvesztés be nem következett. Tekintve, hogy a mellkasi légzőmozgások korlátozottá váltak, a légzés minden mozdulatra, mozgásra jelentős fulladásérzetet jelentett. 

II.r. és I.r. vádlott 18 óra 30 perc körüli időben értek vissza a lakásba, ahol észlelték, hogy S meghalt. 18 óra 50 perckorI.r. vádlott felhívta a felesége mobiltelefonjáról a 104-es segélyvonalat, ahol azt közölte, hogy a sértett valószínűleg ittas állapotban van, így a mentőszolgálat diszpécsere kérte, hogy az orvosi ügyeletet hívja. Ezt követően I.r. vádlott a háziorvosi ügyeletet hívta ki. I.r. vádlott a Mentőszolgálat diszpécserének a sértett állapotáról annak ellenére adott téves tájékoztatást, hogy az előzményekkel tisztában volt. 

A vádlottak a sértett halálát követő 2. napon, 2005. október 24-én kiürítették a sértett szobáját, majd szóltak szomszédjuknak, 3. Tanúnak, hogy fesse ki azt. Ezt követően a vádlottak a sértett szobáját birtokukba vették és a sértett halálával annak haszonélvezeti joga is, mint vagyoni értékű jog is megszűnt. A vádlottak így szándékaiknak megfelelően hozzájutottak az egész lakás zavartalan használatához. 

III.

A bíróság fenti tényállását I.r. vádlott részbeni beismerő vallomása mellett és II.r. vádlott tagadó vallomásával szemben a tárgyaláson is meghallgatott 4. Tanú, 2. Tanú, 1. Tanú, 5. Tanú, 6. Tanú, 8. Tanú, 3. Tanú, 7. Tanú, 9. Tanú tanúk vallomása, M. tárgyaláson is meghallgatott szakértő előadása és az orvos szakértői vélemény, a vádlottra vonatkozó elmeorvos-szakértői vélemény, a sértettel kapcsolatban keletkezett korábbi orvosi iratok, a vádlottak erkölcsi bizonyítványa és a tárgyaláson ismertetett egyéb iratok alapján állapította meg.

Az ügyben lefolytatott bizonyítás kétirányú volt: részben a vádlottak és a sértett viszonyának feltárását, részben az elkövetés közvetlen körülményeinek a tisztázását célozta. A vádlottak és a sértett viszonyának feltárása érdekében a bíróság a vádlottakon túlmenően meghallgatta a sértett hozzátartozóit, illetőleg szomszédait és a sértett állapotáról az orvos-szakértői véleményen kívül orvosi zárójelentések is rendelkezésére álltak. Ugyanebben a témakörben tudta felhasználni a bíróság bizonyítékként a sértett háziorvosának, 9. Tanúnaka vallomását és azon iratokat, amelyek a sértettnek a vádlottakkal szembeni hatósági eljárásai során keletkeztek. 

Tekintettel arra, hogy a vádlottak nyomozás során tett tanúvallomásairól készült jegyzőkönyvekből a Be. 85. § (3) bekezdésében meghatározott figyelmeztetés és az arra adott válasz egyértelműen kitűnik, a bíróság a vádlottak nyomozás során tett tanúvallomását a Be. 291. § (2) bekezdésének II. fordulata alapján felolvasással a bizonyítás anyagává tette. 

 I.r. vádlott a nyomozás során tanúként (nyomozati iratok 299-309. oldal) még akként vallott, hogy a tényállásbeli napon elmentek a feleségével sétálni délután 14,30 óra körül, amikor még a sértett nem volt otthon, majd amikor este 18,30 óra körül hazaértek, akkor ők a bezárt lakásban a földön fekve holtan találták. A sértetthez fűződő kapcsolatukról elmondta, hogy rossz viszonyban voltak, mert a sértett ki akarta őket rakatni a lakásból. Vallotta, hogy S alkoholista volt, mindennap eljárt otthonról, sokat veszekedtek és a veszekedések megviselték az ő idegeiket. Állította, hogy a sértett a rezsibe sem fizetett semmit. Elmondta továbbá, hogy komoly betegségéről nem tud, de állította, hogy az utóbbi időben néha részegen elesett és összetörte magát, illetőleg előfordult az is, hogy elmondása szerint megtámadták, vagy kirabolták, azonban ezeket nem nekik mondta el a sértett, hanem a szomszédoktól szereztek erről tudomást. 

Gyanúsítotti vallomásában (nyomozati iratok 543., 571. oldal) akként nyilatkozott, hogy tanúvallomása részben felel meg a valóságnak. Erre tekintettel azt akként módosította, hogy a tényállásbeli napon, miután S hazaérkezett, ő átment a szobáján és azt tapasztalta, hogy mint korábban máskor is, ismételten összevizelte a sértett a fürdőszobát. Ekkor ő teljesen kiborult, szóváltás kerekedett közöttük, melynek során a sértett azzal fenyegetőzött, hogy elválasztja őt a feleségétől és kiteszi őket a lakásból. Az I.r. vádlott elmondta, hogy a verekedés hatására kiborult és meglökte a széken ülő sértettet a jobb kezével a bal vállánál, mire S székestől eldőlt és a jobb oldalára esett, de még a földön is folytatta a fenyegetőzését. Erre az I.r. vádlott 2-szer, vagy 3-szor megrúgta a bal lábával, taposó jelleggel a felső testét. Arra már nem emlékezett, hogy milyen erővel rúghatta meg, de állítása szerint nem lehetett gyenge a rúgása, mert nagyon ideges volt. Vallotta, hogy ezután bement a feleségével közösen használt szobába, ahol állítása szerint a II.r. vádlott hallotta a veszekedést, de nem szólt arról egy szót sem. Állította továbbá, hogy  a sértett az utolsó pillanatig szitkozódott a földön. Még akkor is, amikor ők eljöttek a lakásból. Vallotta továbbá, hogy a bántalmazáskor egy gumipapucs volt rajta. 

Ezt követő folytatólagos gyanúsítotti kihallgatásakor az I.r. vádlott visszatért a tanúvallomásához és azt mondta, hogy gyanúsítottként azért vallott másként, mert a feleségét akarta a további kellemetlenségektől megóvni. Elmondta ugyanakkor, hogy már a beköltözésük augusztusában problémájuk támadt a sértettel számlafizetés miatt és már ebben az időben azt akarta a sértett, hogy hagyják el a lakást. E vallomásában is hangsúlyozta a sértett alkoholfogyasztó voltát. A tényállásbeli időponttal kapcsolatban ismételten elmondta, hogy  amikor megtalálták a sértettet, akkor az ajtó belülről kulcsra volt zárva, de nem volt benne a kulcs. Arra nézve nem adott magyarázatot, hogy az ajtó belülről történt bezárását mire alapozza. 

Legutolsó gyanúsítotti vallomásában fenntartotta a tanúvallomásában elmondottakat, és azon tanúvallomásokra, melyek szerint a sértettet korábban bántalmazta, akként nyilatkozott, hogy azok nem úgy történtek, ahogy a tanúk tudják. 

A bíróság előtt (18. sz. tárgyalási jegyzőkönyv) úgy nyilatkozott, hogy emberölésben nem érzi magát bűnösnek, súlyos testi sértésben azonban igen. A lakásvásárlás és a beköltözés, valamint együttélés körülményeiről ugyanúgy vallott, ahogy a nyomozás során. Elmondta, odáig fajultak a dolgok, hogy már elhatározták, hogy 2006-ban eladják a sárospataki lakását és vesznek maguknak egy lakást a Helyszínen. A tárgyaláson már ismételten úgy adta elő a történteket, ahogy tanúvallomásában, azzal az eltéréssel, hogy itt már állította, hogy felesége nem hallhatta az eseményeket, mert szólt a zene a szobában. Állította ugyanakkor, hogy amikor még átmentek a szobán, a sértett ekkor is folyamatosan szitkozódott. Vallotta, hogy miközben sétáltak, az esetről feleségének semmit nem mondott. Állította, hogy amikor elmentek a lakásból, annak ajtaját ők zárták be és amikor visszamentek akkor is be volt zárva, nem tűnt fel, hogy valaki oda bement volna a távollétükben. Állította azt is, hogy a sértett földön fekvése nem volt számára furcsa, tekintettel arra, hogy sokszor feküdt részegen a földön és nem is gondolták azt, hogy komolyabb baja lehet. Állította, hogy cselekményét az motiválta, hogy kijöjjön ebből a helyzetből és vallotta, hogy a sértett viselkedése váltotta ezt ki belőle. Elmondta, hogy a tanúvallomásában azért mondta másképp az eseményeket, mert nem tudott szembenézni az eseményekkel. Vallotta továbbá, hogy a sértettet csak 2-szer rúgta meg, illetve, hogy a sértett nem kiabált és nem is védekezett, csak szitkozódott. Vallotta, hogy a sértett Rivotrilt és  Frontint szedett, melyek erős nyugtatók. Állította azt is, hogy a sértettnek csak az egyik oldalát rúgta meg. Tagadta, hogy felmerült volna benne a bántalmazáskor, hogy ebből a sértettnek sérülése keletkezhet és mivel utána szitkozódott és nem kérte, hogy segítsék fel, nem is gondoltak ilyen sérülésre. Tagadta, hogy azokat a cselekményeket korábban a sértett sérelmére elkövette volna, amelyekről S a szomszédoknak beszámolt. 

 II.r. vádlott a nyomozás során tett tanúvallomásában (nyomozati iratok 319-331. oldal) részletes vallomást tett a lakásba való beköltözésnek és a lakás megvásárlásának körülményeiről, elmondva azt is, hogy milyen módon és milyen pénzösszegekből újították azt fel. Vallotta azt is, hogy a sértettnek volt egy Péter nevű barátja, akivel már több éve jó viszonyban voltak. A tényállásbeli cselekménnyel kapcsolatban ugyanazt mondta el, amit az I.r. vádlott a nyomozás során tett tanúvallomásában. A II.r. vádlott a nyomozás során gyanúsítotti vallomást nem tett (nyomozati iratok 583, 589. oldal). A bíróság előtt (18. sz. tárgyalási jegyzőkönyv) tett vallomást, de bűnösségét tagadta. Sértetthez fűződő viszonyukról elmondta, hogy az rossz volt, de az anyagi helyzetükből adódóan nem tudtak volna elmenni a lakásból albérletbe, így rá voltak kényszerítve, hogy maradjanak. Férjéhez hasonlóan hangsúlyozta, hogy a sértett alkoholista életmódot folytatott, piszkos, ápolatlan volt és ez a lakáson is meglátszott. Tagadta, hogy akár a férje, akár ő akadályozták, vagy bántalmazták volna a sértettet. A tényállásbeli cselekményről szólva elmondta, hogy ő azt nem hallotta, mert a szoba ajtaja talán csukva volt és ő varrt a varrógépen, meg szólt a zene is. Így csak szófoszlányokat hallott és a férje sem mondta meg neki, hogy mi történt és a séta közben sem beszélt a sértett bántalmazásáról. Állította, hogy mikor átment a szobán látta, hogy a sértett a földön fekszik és szitkozódik. A sétával kapcsolatban ellentétes vallomást tett. Először azt mondta, hogy még a bántalmazás előtt megbeszélték a férjével, hogy sétálni fognak, ugyanezen vallomásában kicsivel később azt mondta, hogy bement hozzá a férje és ekkor javasolta, hogy menjenek el sétálni. 

Állította, hogy a férje szobába való érkezése és a sétába indulás között kb. 3 perc telt el. 

A nyomozati iratok 111. oldalán található hivatalos feljegyzés szerint a két vádlott szembesítését nem lehetett lefolytatni, tekintettel arra, hogy a II.r. vádlott a hozzá intézett kérdésekre nem válaszolt, majd az I.r. vádlottat kérdezgette, hogy fenntartsa-e a vallomását, majd amikor felszólították arra, hogy a magatartásával hagyjon fel, kiabálni kezdett, ezért a szembesítés lefolytatását megszakították. 

Az elkövetés közvetlen körülményeinek bizonyítására a vádlotti vallomásokon túl a sértettről készített igazságügyi orvos-szakértői vélemény állt a bíróság rendelkezésére, valamint a helyszínre érkező 7. Tanú orvos vallomása. 

7. Tanú orvos a halottvizsgálati bizonyítványban a halálokot ismeretlennek tüntette fel azzal, hogy orvostani vizsgálatot szükségesnek tartott, míg az ambuláns lapon rögzítette, hogy a holttestet a földön fekve találták, légzés, keringés nélkül. A test fedetlen részei kihűltek. Leírta azt is a helyszínre érkező orvos, hogy meglátása szerint idegenkezűségre utaló jel nem volt fellelhető a holttesten, a jobb alkarján volt csupán horzsolás látható (nyomozati iratok 221-223. oldal).

7. tanú a nyomozás során tett tanúvallomásában (nyomozati iratok 311-317. oldal) elmondta, hogy a helyszínre érkezve egy fiatal, fekete hajú nő fogadta és egy fiatal férfi, akik zavartak és csendesek voltak, de a szituációhoz képest normálisan viselkedtek. Elmondta, hogy a holttesten pulóver volt és hogy a test mellkasát még melegnek érezte. Vallotta azt is, hogy alkoholszagot a test vizsgálata során nem érzett. Elmondta továbbá, hogy erre azért emlékszik, mert amikor vették a bejelentést, a bejelentő úgy nyilatkozott, lehet, hogy részeg a sérült. 

A tanú a tárgyaláson (18. sz. tárgyalási jegyzőkönyv) nyomozati vallomását fenntartotta és elmondta azt is, hogy a sértett pulóverét felhúzta, de bordatörésre utaló jelet nem látott, ugyanakkor a nyakán fojtogatásra utaló jelet viszont igen. 

Az igazságügyi toxikológiai szakértői vélemény szerint (nyomozati iratok 255. oldal) az elhunyt szervezetében organikus mérgező anyagok nem voltak kimutathatók. 

A sértett alkoholvizsgálatára vonatkozó orvos-szakértői vélemény szerint (nyomozati iratok 251-253. oldal) a sértett vérében középértékben 0,612 ‰-es alkoholkoncentráció volt, amely igen enyhe fokú alkoholos befolyásoltságnak felelt meg. 

A sértettre vonatkozó igazságügyi orvos-szakértői vélemény (nyomozati iratok 261-289. oldal) megállapítása szerint a sértett 

·a jobb alkar alsó és középső harmadában a feszítő felszínen 1 db 6-szor 7 cm kiterjedésű szabálytalan alakú bőrhiányos sérülést a környezetben az alkar távoli harmadára kiterjedően a csuklóízületet is érintően a kézháti felszínre is kiterjedően a 2. és 3. ujj feszítő oldalát is érintően vérbeszűrődéses jellegű lágyrész zúzódást, 

·a bal alkar alsó harmadában a feszítő felszínen, annak egész területére kiterjedően a csuklóízületen továbbhaladó, a kézháti felszínen, továbbá a 2. és 3. ujj kézháti oldalán is elhelyezkedő lágyrész zúzódást,

·a hajas fejbőrben a boltozaton, a hátsó harmadban 1 db kb. női tenyérnyi kiterjedésű vérbeszűrődéses jellegű lágyrész zúzódást, a koponyacsonttöréssel létrejöttének említhetősége nélkül,

·jobb oldalon az 1-12. bordák ablakos törését, baloldalon az 1-11. bordák elülső hónaljvonalban létrejött haránttörését, összesen 150 ml térfogatú véresen festegzett mellűri folyadékgyülemmel,

·mindkét oldalon a nyelvcsont nagyszarvának letörését, a környezetben izomhártya alatti  bevérzéssel,

·és a pajzsporc jobboldalán, valamint a pajzsporc és a gyűrűsporc határán vérbeszűrődéses jellegű lágyrész zúzódást szenvedett el. 

A fejtető sérülésével kapcsolatban megállapította a szakértő, hogy az akár a székről való lezuhanás következtében is keletkezhetett. 

A kétoldali bordatöréseket a szakértő szerint mellkast nyíl irányban ért nagy erejű, egy, vagy többrendbeli tompa mechanikai behatás okozta. Az elesésnek az oki szerepét a szakértő e tekintetben kizárta és megállapította, hogy nagy valószínűséggel a mellkas durva megtaposása okozhatta a bordák eltörését. A nyaksérülésről megállapította, hogy azt a nyak megragadása okozhatta a legvalószínűbben, bár nem zárta ki az ütés, vagy ütődés oki szerepét sem. Hangsúlyozta ugyanakkor, hogy nem lehetett sem fojtogatást, sem fulladást megállapítani a sértettnél. Az alkarok sérüléseinél a szakértő az elesés oki szerepét kizárta, legvalószínűbbnek az ütlegelést tartotta, mint keletkezési módot. 

Összességében megállapította a szakértő a szakvéleményében, hogy a testfelületet négynél mindenképpen több mechanikai behatás érte, azonban a számukat megállapítani pontosan nem lehet. A szakvélemény tartalmazza azt is, hogy a sérülések keletkezésének a sorrendje nem meghatározható, de akár egyidejűleg is létrejöhettek. A szakvélemény szerint a mellkasi sérülések elszenvedését követően a sértett hely- és helyzrtváltoztató mozgási képességét elvesztette, míg az egyéb sérülései ilyen eredménnyel nem jártak. A szakértő szerint a sérülések elszenvedését követő szakszerű és időszerű orvosi segítség nagy valószínűséggel megmenthette volna a sértett életét. A mellkasi sérülések keletkezésével kapcsolatban a fekvő testhelyzetet tartotta a szakértő valószínűnek. A felső végtag vérbeszűrődéses jellegű  lágyrész zúzódásainak keletkezésével kapcsolatban rögzíti a vélemény, hogy ez S védekezése során keletkezhetett. Halálokként traumás sokkot, azaz általános idegrázkódtatást jelölt meg. A szakértő nem tartotta kizárhatónak azt a lehetőséget, hogy gumipapucsban taposta meg a vádlott a sértettet. 

A szakvéleményben foglaltak összevetve az I.r. vádlott bántalmazással kapcsolatos beismerő vallomásával, megfelelnek annak, ahogy I.rendű vádlott  a bántalmazás körülményeiről beszámolt. 

Rögzíti azonban a szakvélemény azt is, hogy a szakértő véleménye szerint nem fogadható el a helyszínre érkező orvos azon elmondása és vizsgálati lelete, mely szerint a vizsgálat alkalmával idegenkezűségre utaló külsérelmi nyomot nem észlelt, tekintve, hogy azoknak az orvos helyszínre érkezésekor már jól látszódniuk kellett volna. Kivételt képez ez alól a fejsérülés, valamint a bordák sérülése.

Ezzel kapcsolatban azonban megállapítást nyert a tárgyalás során, hogy a sértett hosszú ujjú pulóverben volt, amelynek az ujját a sértettet vizsgáló orvos nem húzta fel, így a karon lévő sérüléseket nem láthatta, csak azt, ami a pulóver alól kilátszott, míg a bordák sérülését a szakértői vélemény szerint sem láthatta, még akkor sem, hogyha a pulóvert az állításának megfelelően ezen a részen a sértettről felhúzta. 

A bíróság a tárgyaláson meghallgatta a sértettről orvos-szakértői véleményt adó M.igazságügyi orvos-szakértőt is, aki a szakvéleményében foglaltakat fenntartotta, azokat a bíróság és a jogosultak kérdéseire adott válaszaiban azzal egészítette ki, hogy a sérülések bekövezésétől a halál beálltáig terjedő idő órákban volt kifejezhető, mely idő alatt éles szúró fájdalmat kellett, hogy érezzen a sértett a bordájánál, figyelemmel arra, hogy kétoldali sorozatos bordatörésről volt szó. Ezek a sérült bordák irritálták a mellhártyát, ami igen fájdalmas volt addig, amíg a sértettnél az eszméletvesztés be nem következett. Elmondta a szakértő azt is, hogy a sérülés következtében a mellkasi légzőmozgások korlátozottá váltak és minden mozdulatnál jelentős fulladásérzet lépett fel. Elmondta a szakértő, hogy az öregedéssel együtt jár az, hogy a csontok könnyebben törnek, ugyanilyen erőbehatás egy fiatal embernél lényegesen enyhébb sérülést okozott volna. Állította, hogy a kétoldali bordatöréshez jelentősen nagy erőbehatás kell, még egy 84 éves embernél is. Elmondta továbbá, hogy a sérülések pontos keletkezési időpontja nem határozható meg, azonban valamennyi sérülés friss sérülés volt. 

E szakértői megállapítást összevetve a sértett lányának 1. Tanúnak azon vallomásával, mely szerint a délelőtti órákban nála tartózkodó sértetten egyáltalán nem látott sérüléseket, illetve figyelembe véve Ballai Istvánné azon vallomásával, hogy a tényállásbeli napon 14 óra körül hazatérő sértetten nem látta azt, hogy bármilyen baja lett volna és a hangja is jókedvűnek tűnt, illetve 8. Tanú azon vallomásával, hogy ugyanebben az időben 15 óra körül semmilyen sérülést nem látott rajta, megállapítható, hogy valamennyi, az orvos-szakértő véleményben részletezett sérülést az I.r. vádlott általi bántalmazása során szerezte be 2005. október 22-én. 

A helyszíni szemle jegyzőkönyv szerint (nyomozati iratok 39-53. oldal) a helyszíni szemlét a cselekmény elkövetését követően több nappal (2005. október 28-án) tartották, amikor az elkövetés helyszínéül szolgáló szobát már felújították. 

A sértett életviteléről, valamint a sértett és a vádlottak kapcsolatáról valló tanúk vallomásai a következők szerint foglalhatóak össze. 

8. Tanú (nyomozati iratok 337-341. oldal és 22. sz. tárgyalási jegyzőkönyv) a nyomozás során elmondta, hogy S sértett a szomszédja volt, nagyon jó viszonyban voltak egymással, naponta átment hozzá beszélgetni. Vallotta a tanú, hogy a sértett sokat panaszkodott az unokájára és annak férjére, az I.r. vádlottra. Elmondta, hogy többször volt veszekedés a sértett és a vádlottak között, melyekről a sértett elmondásából tud és azt is mesélte neki a sértett, hogy több alkalommal lökdöste őt az I.r. vádlott. Vallotta a tanú, hogy a sértett csak aludni járt haza, napközben egy öregek otthonában volt és különböző étkezdékben ebédelt. Állította azt is, hogy a sértett több alkalommal volt részeg, sokat ivott és olyan is előfordult, hogy rosszul lett, ezért haza kellett őt hozni, illetve be kellett vinni a kórházba. 

5. Tanú a nyomozás során (nyomozati iratok 401-407. oldal) elmondta, hogy több, mint egy éve költözött abba a házba, ahol a sértett is lakott, azonban senkivel nem tart közelebbi kapcsolatot. Vallotta, hogy előfordult, hogy látta a sértettet, amint - álláspontja szerint - nem saját szándékából állt a folyosón késő este, illetőleg elmondta azt is, hogy 2 alkalommal hallott veszekedést a sértett lakásából, amikor is a sértettnek, valamint az I.r. vádlottnak a hangját hallotta. Elmondta még azt is, hogy magyarázatot nem tud adni rá, de folyton feszültséget érzett a vádlottak és a sértett kapcsolatában. 

6. Tanú  (nyomozati iratok 409-417. oldal, 18. sz. tárgyalási jegyzőkönyv) a sértettel szembeni lakásban él már kb. 10 éve. Vallotta, hogy a sértett sokat panaszkodott neki, hogy megbánta, hogy odavette a vádlottakat a lakásába és egyszer meg is kérte őt, hogy tanúskodjon neki, mert azt akarja elérni, hogy a vádlottak elmenjenek a lakásából. Vallotta a tanú azt is, hogy látott olyat, hogy a sértett kint állt a folyosón az éjszakai órákban, valamint gyakran hallott a lakásból veszekedést kiszűrődni, s olyankor a sértett és a II.r. vádlott hangját hallotta, az I.r. vádlottét - elmondása szerint - sosem. Állította, hogy a sértett nem mondta neki azt, hogy a vádlottak bántalmazták volna őt, illetőleg állította azt is, hogy soha nem látta részegen, vagy ittasan a sértettet, nem is tud róla, hogy alkoholizáló életmódot folytatott volna. S kapcsolatairól szólva elmondta, hogy csupán egy idős úr látogatta a családján kívül a sértettet, senki más. Elmondta még, hogy ő nem tapasztalt olyat, hogy a vádlottak veszekedésen túlmenően bármilyen módon felléptek volna a sértettel szemben, s férje is csak másoktól hallott arról, hogy a vádlottak vízzel öntötték le a sértett ágyát, azonban, hogy ez valóban megtörtént-e, erre nézve nyilatkozni nem tudott. 

3. Tanú (nyomozati iratok 389-399. oldal, 22. sz. tárgyalási jegyzőkönyv) a cselekmény elkövetése idején már nem abban a házban lakott, ahol a sértett, de 1-2 naponta mindig hazament édesanyjáékhoz, 8. Tanúékhoz. Vallomásából kiderült, hogy mind a vádlottakkal, mind pedig a sértettel jó kapcsolatokat ápolt. Vallotta, hogy a sértett gyakran átjárt a szüleihez, akiknek többször említette, hogy a vádlottak sokat veszekednek vele, azonban ő nem tudta, hogy higgyen-e neki, mert a vádlottak pont az ellenkezőjét állították, amikor erről beszélgettek. Vallotta azt is, hogy a sértett mesélte neki, hogy leöntötték vízzel az ágyát, ezzel kapcsolatban az I.r. vádlottól azt az információt kapta, hogy ez valóban megtörtént, de csak azért, mert a sértett direkt nem engedte ki a macskát az alomhoz. Vallotta, hogy párszor hallott kiabálást is a vádlottak és a sértett lakása felől, ami álláspontja szerint akkor volt, amikor a sértett ittas állapotba került.  Állította, hogy nem is annyira az I.r., mint a II.r. vádlottat hallotta veszekedni. Elmondása szerint a sértett a halála előtt napi rendszerességgel ihatott alkoholt, amit lehetett rajta látni és érezni is. Elmondta, előfordult az is, hogy amikor átment hozzájuk akkor maga alá vizelt a székre. Mindezekkel együtt elismerte azt is, hogy konkrétan csak egyetlen alkalommal látta a sértettet inni. Vallotta, tudomása volt arról is, hogy a barátai egyszer látták, amint beesett az utcán két autó közé, ekkor barátainak az volt a véleménye, hogy be lehetett rúgva, nem csak egyszerűen elesett a sértett. Vallotta továbbá, hogy a sértetten gyakran lehetett érezni kellemetlen, elhanyagolt szagot, valamint elmondta azt is, hogy járt hozzá egy 2. Tanú nevű férfi, akivel együtt szoktak iszogatni. Állította, hogy többször hallotta, amint a sértett panaszkodott az ő édesanyjának, hogy legszívesebben elküldené már a vádlottékat a lakásából. A halálesetet követő napokról szólva elmondta, hogy a sértett szombaton bekövetkezett halálát követően már hétfőn említették neki a vádlottak, hogy ki kellene festeni a sértett szobáját és kedden ehhez már ő hozzá is kezdett. 

Sor került a sértett barátjának, 3. Tanúnak, valamint lányának, 1. Tanúnak és fiának, 4. Tanúnak a meghallgatására is. 

3. Tanú(nyomozati iratok 353-359. oldal, 18. sz. tárgyalási jegyzőkönyv) a nyomozás során elmondta, hogy a sértettet kb. 15 éve ismerte és az elmúlt 10 évben szorosabb kapcsolatban is voltak egymással. Vallotta, hogy a vádlottak beköltözése után már két hónappal megvolt az első vita a vádlottak és a sértett között. Elmondta, hogy a sértett elmondásából hallott arról, hogy nem engedték őt TV-t nézni, bosszantották őt a WC és a fürdőszoba használata tekintetében is, illetőleg egyéb módon is akadályozták a lakás használatában. A tanú elmondta, hogy a sértett azt is mesélte neki, hogy egy alkalommal az I.r. vádlott ki akarta őt lökni az ajtón, ugyanakkor elismerte, hogy neki közvetlen tapasztalata arról, hogy ezek a dolgok megtörténtek volna, nem volt, sőt amikor ő találkozott a vádlottakkal a sértett társaságában, akkor vele normálisan viselkedtek. Állította, hogy meg is jegyezte neki a sértett, hogy ha ő ott van, akkor vele is másképpen bánnak. Elmondta még, hogy 2005. szeptember-október tájékán két hétre idegi alapon a Kórházban is volt a sértett. Vallotta továbbá, hogy a vádlottak tudtak arról, hogy a sértett ki akarja őket tenni a lakásból, illetve, hogy tudniuk kellett arról is, hogy bírósági eljárást indított velük szemben, figyelemmel arra, hogy megkapták a bíróságról a határozatokat. Vallotta, hogy a sértett elmondta neki, hogy a vádlottaknak nem tetszett a bírósági eljárás és azt mondta az I.r. vádlott a sértettnek, hogy „Te már rég nem leszel, amikor én még mindig itt lakom". Ugyanakkor állította, hogy a sértett ezt a vádlotti kijelentést nem vette komolyan. A tanú ugyanakkor hangsúlyozta, hogy mindezeket is a sértett elmondása alapján tudja. Állította, hogy a sértett tiszta, precíz nő volt, aki az utóbbi időben idegi problémákkal küszködött a vádlottak magatartása miatt. Elmondta még, hogy a sértett mesélte azt is neki, hogy két napja nem tudott aludni, mert a vádlottak bevizezték a rekamiéját. 

4. Tanú, a sértett fia (nyomozati iratok 345-351. oldal, 18. sz. tárgyalási jegyzőkönyv) a nyomozás során tett vallomásában elmondta, hogy a családban azt követően romlott meg a családtagok közötti viszony, hogy a II.r. vádlottat jelentették be az édesanyja lakásába tulajdonosnak. Vallotta, hogy a sértett folyamatosan panaszkodott a vádlottakra, többek között azt állította, hogy leöntötték vízzel az ágyát. A tanú elmondta azt is, hogy ő saját maga tapasztalta, hogy a TV kábelcsatornáját úgy rongálták meg a vádlottak, hogy a sértett nem tudott TV-t nézni, illetve, hogy a Bojler vízmelegítőjét lecsavarták mínuszra. Elmondta még, hogy a sértett nem folytatott italozó életmódot, csak ritkán volt arra alkalom, hogy ivott. Egyszer érzett rajta mosdatlan, ápolatlan szagot, többször azonban nem. Vallotta, hogy a sértett telefonban többször panaszkodott arra, hogy tettlegességig fajultak a viták közte és a vádlottak között. Elmondta még, hogy ő javasolta a sértettnek, hogy forduljon ügyvédhez és ő volt az, aki igyekezett elérni, hogy a sértett vessen véget a közös lakás vádlottakkal fennálló használatának.

1. Tanú (nyomozati iratok 377-385. oldal, 18. sz. tárgyalási jegyzőkönyv) nyomozati vallomásában elmondta, hogy családon belüli vita folytán az I.r. vádlottal nem tartják a kapcsolatot. Elmondta, ő ellenezte, hogy odavegye a sértett a lakásába az I.r. vádlottat, de a sértett nem hallgatott rá. Vallotta azt is ,hogy különösebben nem ápolta a kapcsolatot az édesanyjával, a sértettel, így kapcsolatuk csak abból állt, hogy kb. 2 havonta S beállított hozzájuk. Elmondta, hogy a sértett nem nagyon mert neki panaszkodni, figyelemmel arra, hogy ő már korábban elmondta neki a véleményét az I.r. vádlott odaköltözésével kapcsolatban. Vallotta azonban, hogy ennek ellenére a sértett elmesélte neki, hogy megütötte őt az I.r. vádlott, illetve, hogy kilökték a folyosóra, elrontották a TV-jét és tudott arról is, hogy bírósági eljárás volt készülőben annak érdekében, hogy a vádlottakat a sértett kitegye a lakásból. Állította, hogy a vádlottak tudtak a sértett szándékáról. Elmondta még, hogy arról nem tud, hogy az édesanyja valaha is italozott volna, amikor felment hozzájuk mindig józan volt és nem hanyagolta el magát. Elmondta azt is, hogy a sértett halálának napján délelőtt meglátogatta őt az édesanyja, akin semmiféle külsérelmi nyomot nem látott, józan volt és nála sem ivott. De aznap is panaszkodott a vádlottakra. 

A tanúk a tárgyaláson a nyomozati vallomásaikat kisebb kiegészítésekkel fenntartották. Így 4. Tanú  elmondta, hogy ő a II.r. vádlott édesanyjával is beszélt, azonban az mereven elzárkózott attól, hogy a vádlottak a lakásból elköltözzenek. 3. Tanú állította, hogy az ő megfigyelése szerint a sértett nem esett túlzásba, nem tapasztalt olyat, hogy valótlan dolgokat állított volna, ugyanakkor elismerte, hogy a sértett igen érzékeny volt. 1. Tanú elismerte, elképzelhetőnek tartja, hogy a sértett a koránál fogva felnagyította a dolgokat. Elmondta azt is, hogy az édesanyjánál lakott 8 évig és a lakás adottsága miatt nagyon kellett alkalmazkodni. A sértett panaszaival kapcsolatban pedig azt mondta, hogy azokat nem érezték olyan súlyosnak, hogy be kellett volna avatkozniuk. 6. Tanú  hangsúlyozta, hogy a sértett csöndes, nyugodt néni volt, akit ő mindig ápoltnak látott, fodrászhoz is járt.

A vallomások összevetéséből megállapítható, hogy a tanúk a vádlottak és a sértett kapcsolatáról csak áttételesen, vagy a vádlottaktól, vagy a sértettől szereztek tudomást. Megállapítható volt az is, hogy a sértett hozzátartozói, 1. Tanú és 4. Tanú a vádlottak irányában - terhükre - elfogultak, tekintve, hogy maguk is elismerték, hogy a vádlottaknak a sértett lakásába költözését követően a viszonyuk megromlott egymással. 3. Tanú a tárgyaláson maga is elismerte, hogy a vádlottakkal baráti viszonyt ápolt. A bizonyítékok összevetéséből azt mindenféleképp meg tudta állapítani a bíróság, hogy a vádlottak és a sértett viszonya rossz volt, köztük veszekedések gyakran zajlottak, tekintve, hogy ezeket a házban lakó tanúk maguk is hallották. Látták azt is, hogy a sértett éjszaka időnként a folyosón tartózkodott, azonban azt kétséget kizáró bizonyossággal megállapítani nem lehet, hogy nem önszántából ment ki. Azt, hogy a vádlottak más esetben bántalmazták volna a sértettet, szintén nem lehetett megállapítani, mert arra a sértett elmondásán túlmenő közvetlen bizonyíték nem állt a bíróság rendelkezésére. Ugyancsak nem lehetett tényállási bizonyossággal megállapítani azt sem, hogy a vádlottak akadályozták volna a sértettet a mosakodásban, illetőleg a TV-nézésben. E vonatkozásban szintén csak olyan bizonyítékok állnak a bíróság rendelkezésére, amelyek hallomáson alapultak, illetőleg a sértett irányában elfogult 4. Tanú vallomása, amelyet a bíróság álláspontja szerint elfogadhatóan cáfolt az I.r. vádlott, amikor azt állította, hogy valóban leragasztotta a villanybojler szabályozó gombját, de csak azért, hogy ne fűtsön túlságosan és hangsúlyozta azt is, hogyha a villanybojlert lekapcsolta volna, akkor ők maguk sem tudtak volna fürödni. A bíróság álláspontja szerint helyesen hivatkozott az I.r. vádlott a TV-nézés akadályozásával kapcsolatban arra is, hogy ha valóban megakadályozták volna ebben a sértettet, akkor a szomszédok nem tapasztalhatták volna azt, hogy nagyon hangosan nézi a TV-t a sértett. Ez utóbbi körülményre pedig a házban lakó szomszédok nyilatkoztak. Meg lehetett ellenben állapítani azt, hogy a vádlottak egy alkalommal biztosan összevizezték a sértett ágyát, mert erre nemcsak a sértettől származó információ állt a bíróság rendelkezésére bizonyítékként, hanem 3. Tanú azon vallomása is, mely szerint előtte az I.r. vádlott e cselekményt elismerte. Ellentétes vallomások álltak rendelkezésre a sértett higiéniás állapotára, valamint alkoholizáló életmódjára vonatkozóan is, így ezzel kapcsolatban bizonyossággal megállapítani csak azt lehetett, hogy a vádlottak odaköltözését követően a sértett ilyen jellegű állapota valóban rosszabbodott és sokat tartózkodott a lakáson kívül, előfordult, hogy italt is fogyasztott, azt azonban nem lehetett megállapítani, hogy az italfogyasztása milyen mértékű volt, tekintetbe véve azt is, hogy az általa szedett gyógyszerek is befolyásolhatták az alkohol hatását, csakúgy, mint ahogy a sértett igen magas életkora és ennek megfelelő fizikai állapota. 
Mindezekkel összefüggésben a bíróság meghallgatta a sértett háziorvosát, 8. Tanút is (22. sz. tárgyalási jegyzőkönyv), aki elmondta, hogy a sértetten nem tapasztalt a korabeli emberek egészségi állapotánál rosszabb állapotjellemzőket és italozó életmódra utaló jeleket sem. 

A nyomozati iratok 113. oldalán található jelentés szerint a sértett lakását megtekintve a nyomozók megállapították, hogy olyan vastag szúnyogháló van felerősítve az ablakokra, ami miatt a körfolyosóról nem lehet a lakásba belátni, kizárt annak a lehetősége, hogy bárki láthatta volna a lakásban történt bántalmazást. 

Ugyanezen jelentés szerint a rendőrök felkeresték a ... szám alatt található K Söröző Éttermet, ahol a pultostól azt az információt tudták meg, hogy a sértett náluk mindig sört fogyasztott, napi szinten akár 3-szor 3 dl mennyiségben is. 

A nyomozati iratok 139. oldalán található bírósági átirat szerint a vádlottak és a sértett között P./2005. szám alatt a Helyi Bíróságon ingatlan kiürítése iránt per indult, azonban a bíróság a keresetlevelet hiánypótlás nem teljesítése miatt idézés kibocsátása nélkül elutasította. A bíróság tájékoztatta arról is a nyomozó hatóságot, hogy az ügyben született végzést nem tudták kézbesíteni az alperesnek. Az alperes részére ment, az nem kereste jelzéssel érkezett vissza, azonban a végzés jogerejéről szóló értesítést már tértivevény nélkül küldték meg a feleknek, így azt meg kellett kapniuk. A nyomozati iratok 147. oldalán megtalálható a sértett, mint felrepes által a bírósághoz benyújtott keresetlevél is. 

A Polgármester levele (nyomozati iratok 189. oldal) szerint S sértett 2005. február 14-én a polgármester fogadóóráján megjelent és felvilágosítást kért, hogy az unokája őt kiteheti-e a lakásból. 

A Kórház Rendelőintézetének ambuláns kezelőlapjai (nyomozati iratok 195-197. oldal) és zárójelentése (22. sz. tárgyalási jegyzőkönyv II. melléklete) szerint a sértettet 2004. június 15-én kezelték, mert elmondása szerint a lépcsőn leesett, továbbá 2005. március 11-én is ellátták, amikor elmondása szerint utcán ismeretlenek megverték. 2005. augusztus 19-30. között a kórház A. Belgyógyászatán kezelték organikus szorongásos zavarral, amikor is elmondta, hogy betegfelvétel napján unokájával történt vita után elájult. A sértettet a kórházból többek között Xanax és Donalgin gyógyszerekkel bocsátották el. A kezelőlapok nem tesznek említést alkoholos eredetű panaszokról.

A nyomozás során sor került igazságügyi elmeorvos-szakértői vélemény beszerzésére is az I.r. vádlott vonatkozásában. A szakvélemény szerint  az I.r. vádlott nem szenved és a cselekmény elkövetésének időpontjában sem szenvedett olyan szintű kóros elmeállapotban, amely korlátozta volna őt abban, hogy kizárta volna azt, hogy a cselekmény következményeit felismerje, illetve, hogy a felismerésnek megfelelően cselekedjék. Megállapították a szakértők azt is, hogy az I.r. vádlottnál sem  alkoholfüggőség, sem  kábítószer-függőség nem áll fenn. 

Az I.r. vádlott tehát a cselekmény elkövetését a tényállásban írtak szerint ily módon elismerte és az általa elmondottakat az igazságügyi orvos-szakértői vélemény is megerősítette.  A II.r. vádlott a cselekmény elkövetését tagadta, ugyanakkor figyelemmel arra, hogy valamennyi szomszéd akként vallott, hogy ők a veszekedéseket mindig hallani szokták a házban, nem fogadható el, az a vádlotti védekezés, hogy a sértettel azonos lakásban lakó és a bántalmazás helyszínéül szolgáló szoba melletti szobában tartózkodó II.r. vádlott ne hallotta volna az elkövetés helyszínén történteket. Életszerűtlen ez már csak azért is, mert maga az I.r. vádlott is akként vallott, hogy a sértett folyamatosan szitkozódott és ezt a szitkozódását még akkor sem hagyta abba, amikor ő felhagyott a bántalmazással és - nyilvánvalóan nyitott ajtón keresztül - bement a feleségéhez a másik szobába. Részben életszerűtlen, részben nem hihető az a II.r. vádlotti védekezés, mely szerint az I.r. vádlott nem számolt be neki az eseményekről, hanem gyorsan összekapták magukat és elmentek sétálni. Cáfolja e védekezésnek a valóságtartalmát az az I.r. vádlott által elismert tény is, hogy ő maga igen felindult állapotban volt, így hihetetlen az, hogy miközben órákon keresztül sétáltak, nem beszéltek az őket akkoriban leginkább foglalkoztató problémáról és annak aznapi megnyilvánulási formájáról. Másrészt a lakás adottságaiból adódóan, amikor elindultak sétálni a férjével, a II.r. vádlottnak látnia kellett azt, hogy a sértett a földön fekszik és segítségre szorul.

Így a bizonyítékok összevetésével a bíróság álláspontja szerint kétséget kizáróan megállapítható, hogy a vádlottak a tényállásban írt cselekményt az ott írtak szerint megvalósították. A vádlottak és a sértett viszonyára vonatkozó bizonyítékok mérlegelésének eredményét pedig a bíróság a fentebb leírtakban kifejtette. 

IV.

I.r. vádlott oly módon bántalmazta S sértettet, hogy az a sértett halálához vezetett. A bíróságnak azt kellett vizsgálnia, hogy e halált okozó bántalmazás a Btk. mely tényállásába illik bele. Vagyis, hogy I.rendű vádlottmagatartása a Btk. 166. §-ába ütköző emberölés bűntettét, vagy a Btk. 170. § (1) bekezdésébe ütköző, de az (5) bekezdés II. fordulata szerint minősülő halált okozó testi sértés bűntettét valósította-e meg. 

A cselekmény jellegére és a bekövetkezett eredményre tekintettel e két bűncselekmény elhatárolásánál a vádlotti szándékot kell megállapítani, amelyre a Legfelsőbb Bíróság 15. számú irányelve szerint a tárgyi és az alanyi tényezőkből lehet következtetni. 

A tárgyi tényezők körében a bíróság figyelembe vette azt, hogy a vádlott nem használt a cselekmény elkövetéséhez semmilyen eszközt, ugyanakkor a sértett idős kora és a köztük lévő erőbeli különbség ezt szükségtelenné is tette, bármi is volt a vádlott szándéka az elkövetéskor. 

Az elkövetés körülményeiből és módjából, valamint az elkövető által tanúsított erőkifejtés módjából is következtetni lehet az elkövető szándékára. Adott esetben a bántalmazás nem volt elhúzódó jellegű ugyan, azonban egy földre került 84 éves idős asszony mellkasának megtaposása - még ha az papuccsal történt is - egy jó erőben lévő férfi részéről a halálra is kiterjedő szándék fennálltára utal. 

A sértetten keletkezett nagyobb sérülések helye és jellege önmagában nem volt alkalmas arra, hogy a két bűncselekményt jellemző szándékra következtetni lehessen belőlük. Összevetve azonban az előző szemponttal, tehát hogy egy természetes csontritkulásos folyamattal jellemzett állapotban lévő 84 éves személyen keletkeztek ezek a sérülések, megerősítik azt a következtetést, hogy adott esetben az elkövető szándéka a sértett halálának bekövetkezésére kiterjedhetett. 

Az elkövetőnek a cselekmény megvalósításakor tett kijelentéseiről a bíróságnak nem voltak információi. Ezzel szemben adatok vannak arra nézve, hogy a cselekmény elkövetése után az I.r. vádlott milyen magatartást tanúsított. A vádlottnak tisztában kellett lennie azzal, hogy a sértett megrugdosása és megtaposása után igen súlyos állapotba kerülhetett. Így az, hogy minden elfogadható indok nélkül ilyen állapotában őt magára hagyta egy bezárt lakásban, azt a meggyőződést erősítette meg a bíróságban, hogy az I.r. vádlott szándéka a sértett halálára is kiterjedt. 

Az alanyi tényezők körében elsődleges szempont a cselekményt kiváltó indító ok és motívum vizsgálata. E tekintetben különbséget kell tenni a cselekményt adott pillanatban kiváltó indító ok és az elkövetést megelőző hosszabb időszakban felmerült okok között. Megállapítható volt a bizonyítási eljárás során, hogy a vádlottak és a sértett igen rossz viszonyban voltak egymással és a sértettnek az volt a feltett szándéka, hogy az I. és II.r. vádlottat a lakásból megpróbálja eltávolítani. Kiderült az is az eljárás során, hogy a vádlottak a lakásból anyagi helyzetükből kifolyólag nem tudtak eltávozni, csak a legutóbbi időben gondolkodtak azon, hogy vidéki házát eladva az I.r. vádlott így lakáshoz tudja juttatni a családot. Erre nézve azonban az ő bírósági kijelentésén túlmenően más bizonyíték nem állt rendelkezésre. A vádlottak és a sértett között a viszony nagyon rossz volt, amelyet jól jellemzett az, hogy a sértett a vádlottak odaköltözése után gyakorlatilag csak éjszaka tartózkodott a lakásában, sőt még akkor is időnként a folyosón töltötte az éjszaka egy részét, illetőleg hogy olyan kedvezőtlen változások következtek be nála, amelyek korábban nem jellemezték. Beismerték továbbá maguk a vádlottak is, hogy őket is megviselte a sértettel folytatott állandó vita és a közöttük fennálló konfliktushelyzet.

Összességében tehát megállapítható, hogy a sértett és az I.r. vádlott között nagy életkorbeli és erőbeli különbség volt, mellyel az I.r. vádlott tisztában is volt. Köztudott továbbá, hogy ilyen idős korban a csontok könnyebben törnek. Az I.r. vádlott ennek tudatában bántalmazta a sértettet. Ismerte tehát a sértett egészségi és fizikai állapotát, a köztük lévő erőkülönbséget. Ennek ellenére bántalmazása nagy erejű volt, amely többek között két oldali sorozat-bordatörést okozott Snek. A földön fekvő sértettet megrugdosta, majd hosszú időre magára hagyta. Ezekből tudnia kellett, hogy magatartása a sértett halálát is okozhatja és mindezt az eredményt az előzmények, vagyis kapcsolatuk rossz jellege és rövid távon mindenképp kilátástalan lakáshelyzetük ismeretében kívánta is. Megjegyzi a bíróság, hogyha az I.r. vádlott arra gondolt, hogy a sértett ittas állapotban van, akkor még inkább tisztában kellett lennie azzal, hogy az általa megvalósított bántalmazás súlyosabb következményeket okozhat a sértett számára. Mindezek alapján pedig a bíróság álláspontja szerint megállapítható az, hogy a vádlottat a sértett megölésének a szándéka vezette, S halálát kívánta és ilyen, a Btk. 13.§ (1) bekezdésének I. fordulata szerinti egyenes szándék vezérelte, amikor a sértettet bántalmazta. 

Az I.r. vádlott a sértett halálát úgy érte el, hogy egy igen idős sértettet nagy erővel bántalmazott, majd magára hagyott úgy, hogy az elhúzódó haláltusa után, nagy fájdalmakkal lelte halálát, ez pedig az általános bírói gyakorlat szerint megalapozza az emberölésnek a különös kegyetlenséggel történő  elkövetési módját. 

A vádlottak, így az I.r. vádlott és a sértett között is folyamatosan napirenden voltak a lakással kapcsolatos viták. A sértettnek az volt a szándéka, hogy a vádlottakat kitegye a lakásból, ezzel együtt a vádlottak szándéka a lakás zavartalan használatára irányult. E zavartalan használatnak a sértett haszonélvezeti joga - mint vagyoni értékű jog - képezte az akadályát. Azzal, hogy az I.r. vádlott a sértettet megölte, elérte azt is, hogy annak haszonélvezeti joga megszűnt, így ők hozzájuthattak az egész lakás zavartalan használatához, melyet egyébként meg is tettek, mivel 3 nappal a sértett halálát követően a szobát kifestették és birtokba vették. 

Így tehát I.r. vádlott a tényállásban írt magatartásával megvalósította a Btk. 166. § (1) bekezdésébe ütköző, de a (2) bekezdés d) és c) pontja szerint minősülő,  nyereségvágyból, különös kegyetlenséggel elkövetett emberölés bűntettét. 

II.r. vádlotta sértett unokája volt, aki a sértettel együtt lakott egy lakásban, méghozzá oly módon, hogy a sértett lakását vásárolta meg S belegyezésével és haszonélvezeti jogának fenntartása mellett. A II.r. vádlott ennek ellenére nem nyújtott tőle elvárható segítséget a sérült Snek, akinek pedig az élete közvetlen veszélyben volt és a segítségnyújtás elmulasztása hatására a sértett meg is halt, pedig a szakszerű, időben érkező segítség a sértett életét megmenthette volna. Figyelemmel arra, hogy a II.r. vádlott a sértettnek vele együtt élő hozzátartozója volt, a segítségnyújtásra egyébként is köteles személynek minősül, így megvalósította a Btk. 172. § (1) bekezdésébe ütköző, de a (2) bekezdésre tekintettel a (3) bekezdés II. fordulatának 2. esete szerint minősülő segítségnyújtás halált okozó elmulasztásának a segítségnyújtásra egyébként is köteles által elkövetett bűntettét. 

V.

A bíróság a büntetés kiszabása során mindkét vádlott javára értékelte büntetlen előéletüket,  I.r. vádlott javára pedig részben a bűnösségre is kiterjedő beismerő vallomását. Mindkét vádlott terhére értékelte azt, hogy a bűncselekményt idős sértett sérelmére követték el, míg az I.r. vádlott terhére a hasonló jellegű bűncselekmények elszaporodottságát és a II.r. vádlott terhére azt, hogy cselekményét hozzátartozó sérelmére követte el, mert a bíróság álláspontja szerint a segítségnyújtásra egyébként is köteles személy nemcsak hozzátartozó lehet, így jelen értékelése a kétszeres értékelés tilalmába nem ütközik. 

Az I.r. vádlott által megvalósított, a Btk. 166. § (1) bekezdésébe ütköző, de a (2) bekezdés b) és d) pontja szerint minősülő bűncselekmény törvény szerinti büntetési tétele 10 évtől 15 évig terjedő, vagy életfogytig tartó szabadságvesztés, míg a II.r. vádlott által megvalósított bűncselekmény törvény szerinti büntetési tétele 5 évig terjedő szabadságvesztés büntetés. A bíróság álláspontja szerint ahhoz, hogy a büntetésnek a Btk. 37. §-ában foglalt célja a vádlottak és más személyek bűncselekmények elkövetésétől történő visszatartása megvalósuljon, mindkét vádlottal szemben indokolt és szükséges szabadságvesztés büntetés alkalmazása, ezért a vádlottakat szabadságvesztés büntetésre ítélte. A Btk. 83. § (1) bekezdésében meghatározott büntetéskiszabási elvek, valamint a súlyosító és enyhítő körülmények figyelembevételével az I.r. vádlottat a törvényi minimumot meghaladó mértékű, 13 évi, míg a II.r. vádlottat 3 évi szabadságvesztésre ítélte, mert álláspontja szerint ez áll arányban az elkövetett bűncselekmény jellegével, súlyával és a fentebb ismertetett körülményekkel. Az I.r. vádlott szabadságvesztés büntetését a Btk. 42. § (2) bekezdés b) pontjának 2. alpontja szerint fegyházban, míg a II.r. vádlottal szemben kiszabott szabadságvesztést a Btk. 43. § a) pontja szerint börtönben rendelte végrehajtani. A bíróság a fentebb részletezett cselekményeket elkövető vádlottakat  méltatlannak tartotta arra, hogy a közügyek gyakorlásában részt vegyenek, ezért őket a Btk. 53-55. §-ában foglaltak szerint a közügyek gyakorlásától szintén a Btk. 83. § (1) bekezdése alapján megállapított időtartamra eltiltotta. 

Az I.r. vádlott által előzetesen fogvatartásban töltött időt a bíróság a vele szemben kiszabott szabadságvesztés büntetés időtartamába a Btk 99. § (1)-(2) bekezdése szerint beszámította. 

Az eljárás során lefoglalt tárgyak lefoglalását a bíróság a Be. 155. § (1) bekezdése alapján megszüntette és azokat a korábbi tulajdonos vádlottaknak a (2) bekezdés alapján kiadni rendelte. A bűnösnek kimondott vádlottakat a Be. 338. § (1), valamint (3) bekezdése alapján a felmerülés arányában külön-külön kötelezte az eljárás során felmerült bűnügyi költség viselésére. 

VI.

Az ügyészség a vádiratában indítványozta 9. Tanú tanúkénti meghallgatását is, azonban 9. Tanút a bíróság tanúként nem tudta meghallgatni, mert a tárgyaláson nem jelent meg, idézése „nem kereste" jelzéssel érkezett vissza. Meghallgatása az eljárás elhúzódását eredményezte volna és a rendelkezésre álló adatok szerint a bizonyítás szempontjából a vallomása további jelentőséggel nem bírt volna. A bizonyítási eljárás berekesztése előtt az ügyész a tanú meghallgatására vonatkozó indítványt külön nem tartotta fent, a bíróság így a tanú meghallgatásától, mint szükségtelentől eltekintett. 

Budapest, 2007. évi március hó 23. napján

. Cserni János sk.
a tanács elnöke

Az aláírásukban akadályozott Jász Katalin és Kissné István Vilma ülnökök helyett is.