Pfv.I.20.081/2013/4. szám

A Kúria a dr. Horváth Róbert ügyvéd által képviselt felperesnek a személyesen eljáró alperes ellen többlethasználati díj megfizetése iránt a Kiskunhalasi Városi Bíróságon 4.P.21.010/2010. számon folyamatban volt, majd a Kecskeméti Törvényszék 2.Pf.21.174/2012/5. számú ítéletével jogerősen befejezett perében, az említett számú másodfokú határozat ellen a felperes által 37. sorszám alatt benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán tárgyaláson kívül meghozta a következő

í t é l e t e t:

A Kúria a Kecskeméti Törvényszék 2.Pf.21.174/2012/5. számú ítéletének felülvizsgálattal támadott rendelkezését részben hatályon kívül helyezi és az elsőfokú bíróság ítéletét részben megváltoztatja annyiban, hogy az alperest terhelő 1.067.500 (Egymillió-hatvanhétezer-ötszáz) forint lejárt többlethasználati díj összegét 387.500 (Háromszáznyolcvanhétezer-ötszáz) forintra leszállítja, egyebekben helybenhagyja. 

Kötelezi a felperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg az alperesnek 20.000 (Húszezer) forint együttes másodfokú és felülvizsgálati eljárási költséget. 
A le nem rótt 85.400 (Nyolcvanötezer-négyszáz) forint másodfokú, valamint a 106.750 (Egyszázhatezer-hétszázötven) forint felülvizsgálati eljárási illeték az állam terhén marad. 

Ez ellen az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye. 

I n d o k o l á s 

A felperes keresetében 2008. szeptember 9-től havi 25.000 forint többlethasználati díj megfizetésére kérte az alperest kötelezni arra alapítottan, hogy az egymás közt egyenlő arányban közös tulajdonukban álló lakóházas ingatlant kizárólagosan az alperes használja annak ellenére, hogy a megváltási ár megfizetésére vonatkozó kötelezettségét nem teljesítette. 

Az alperes a kereset elutasítását kérte. Hivatkozása szerint az ingatlan használata vagyoni értéket nem képvisel, vitatta a felperes állítását a kizárólagos ingatlanhasználatra vonatkozóan, végül a felperes követelésébe beszámítani kérte a perbeli ingatlanon általa elvégzett állagmegóvó munkák - kéményjavítás, hólapátolás, levelek söprése - díjának 1/2 részét 321.750 forint összegben. 

A felperes kérte a beszámítási kifogás elutasítását mind a jogalap, mind az összegszerűség tekintetében. 

Az elsőfokú bíróság ítéletével kötelezte az alperest, hogy többlethasználati díj címén fizessen meg a felperesnek 2008. szeptember 9-től 2012. március 31-ig terjedő időre 1.067.500 forint lejárt tartozást, továbbá 2012. április 1-től kezdődően havonta 25.000 forintot minden hónap 15-ig esedékesen. 
A megállapított tényállás szerint a perbeli lakóház és udvar megjelölésű ingatlan a peres felek egymás közt egyenlő arányú közös tulajdonát képezi, ahol 1999-től 2007-ig élettársi kapcsolatban éltek. Az együttélés megszakadását követően az élettársi vagyonközösség megosztása iránti peres eljárás során a bíróság által jóváhagyott egyezségben (Bács-Kiskun Megyei Bíróság 2008. június 11-én jogerőre emelkedett 14.P.20.365/2008/5. számú végzése) a peres felek - egyebek mellett - abban állapodtak meg, hogy a felperes az általa a közös kiskorú gyermekekkel együtt 2007. július 12-én elhagyott ingatlanból őt megillető 1/2 tulajdoni hányadot 9.000.000 forint megváltási ár ellenében az alperes tulajdonába adja. A pénzintézeti kölcsönből megfizetni szándékozott megváltási ár az egyezséget jóváhagyó végzés jogerőre emelkedésétől számított 90 napon belül volt esedékes; a tulajdonváltozás ingatlan-nyilvántartási átvezetéséhez szükséges felperesi hozzájárulásnak pedig a hitelező bank által kiállított kötelezvény felmutatása volt a feltétele. Az alperes az egyezségben vállalt kötelezettségének nem tett eleget, ezért a felperes kérelmére végrehajtási eljárás indult ellene a Bács-Kiskun Megyei Bíróságon 0300-Vh.2986/2008. számon - egyebek mellett - 9.000.000 forint megváltási ár és ennek 2008. szeptember 12-től esedékes törvényes mértékű késedelmi kamatai megfizetése iránt. A végrehajtási eljárás során az alperes 1/2 tulajdoni hányadát a végrehajtó lefoglalta. 
Az elsőfokú bíróság a lefolytatott bizonyítási eljárás adatai alapján megállapította, hogy a perbeli ingatlant kizárólag az alperes használja, amely a felépítmény jellege, beosztása, valamint a peres felek megromlott viszonya folytán a megosztott használatra nem alkalmas. A használati díj összegét a kirendelt igazságügyi szakértői vélemény alapján határozta meg. A beszámítási kifogást alaptalannak találta egyrészt azért, mert az annak alapjául megjelölt munkálatok nem tartoznak a Ptk. 142.§-ában megjelölt állagmegóvó és a fenntartáshoz feltétlenül szükséges munkálatok körébe, másrészt az alperes a kéményjavítás indokoltságát és annak költségét nem is igazolta. 

Az alperes fellebbezése folytán eljárt másodfokú bíróság ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletét a per főtárgya tekintetében megváltoztatta és a keresetet elutasította. Az elsőfokú bíróság által megállapított tényállást ítélkezése alapjául elfogadta, azonban az arra alapított jogi következtetéseitől eltérő álláspontra jutott. A Ptk. 139.§ (1) bekezdését, a Ptk. 140.§ (1) bekezdését, valamint a 141.§-ában foglaltakat idézve arra az álláspontra helyezkedett, hogy ha a közös tulajdonban lévő ingatlanból az egyik tulajdonostárs a tulajdoni hányadánál nagyobb részt használ, vagy azt kizárólagosan használja, a másik tulajdonostárs elsősorban a tulajdoni hányadának megfelelő használat biztosítását követelheti, és csak másodlagosan fordulhat többlethasználati díj iránti igénnyel a tulajdonostárssal szemben. Ennek feltétele, hogy a tulajdoni hányadának megfelelő használatra nincs módja, vagy a tulajdonostárs attól jogellenesen elzárta. 
A másodfokú bíróság arra a következtetésre jutott, hogy a felperes a tulajdoni hányadának visszterhes átruházására vonatkozó megállapodás létrejöttével lemondott az ingatlan birtoklásának, használatának jogáról. Ezért a tulajdoni hányadának megfelelő használat biztosítását a Ptk. 141.§-a alapján nem követelheti az ingatlant kizárólagosan birtokló alperestől. 

A jogerős ítélet ellen a felperes élt felülvizsgálati kérelemmel, amelyben annak hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság ítéletének helybenhagyását kérte. 
A felülvizsgálati kérelem részletesen kifejtett indokai szerint a peradatokból megállapíthatóan nem mondott le a perbeli ingatlan használatáról, a bank által kiállított kötelezvény felmutatásával egyidejűleg járult hozzá az alperes tulajdonjogának bejegyzéséhez. E feltétel azonban nem teljesült, az alperes a megváltási árat nem fizette ki. Álláspontja szerint a másodfokú bíróság az irányadó jogszabályokból - Ptk. 140-141.§§ - téves jogi következtetésre jutott annak kimondásakor, hogy többlethasználati díjra nem jogosult. Sérelmezte, hogy a másodfokú bíróság figyelmen kívül hagyta, hogy nem önként, hanem az alperes magatartása miatt kényszerült az ingatlan elhagyására. Hivatkozott arra, hogy az alperes a zárat lecserélte, az ingatlanba így nem tud bejutni, annak megosztott használatára nincs mód, az ingatlan alaprajzára tekintettel sincs lehetőség annak megosztott használatára. Álláspontja szerint a felperes feltételhez kötött nyilatkozatát a Ptk. 207.§ (4) bekezdése alapján nem lehet kiterjesztően értelmezni. Érvelése szerint miután a bejegyzési engedélyt a felperes nem adta meg, így az továbbra is közös tulajdonukban áll, ezért a tulajdonjog minden részjogosítványa megilleti, következésképpen  többlethasználati díjra jogszerűen tart igényt. 

A felülvizsgálati kérelem alapos.

A Pp. 270.§ (2) bekezdésének és a 275.§ (3) bekezdésének együttes értelmezéséből következően az eredményes felülvizsgálat alapja az anyagi jogi jogszabálysértés vagy az ügy érdemi elbírálására lényeges kihatással bíró eljárási jogszabálysértés megvalósulása. 
A Kúriának abban a kérdésben kellett állást foglalnia, hogy a másodfokú bíróság a jogvita elbírálására irányadó jogszabályok értelmezésével helyesen jutott-e arra a következtetésre, hogy a felperes a tulajdonjog visszterhes átruházására vonatkozó megállapodással lemondott a perbeli közös tulajdonban álló ingatlan használatáról, birtoklásáról. 

A Ptk. 207.§ (4) bekezdése szerint, ha valaki jogáról lemond, vagy abból enged, nyilatkozatát nem lehet kiterjesztően értelmezni. A peres felek a közöttük    élettársi vagyonközösség megosztása iránt folyamatban volt perben a bíróság végzésével jóváhagyott egyezségben abban állapodtak meg, hogy a közös tulajdont megszüntetik, az alperes banki kölcsönből megfizet a felperes részére - az egyezséget jóváhagyó végzés jogerőre emelkedésétől számított 90 napon belül az ingatlanon fennálló 1/2 tulajdoni hányada megváltási áraként - 9.000.000 forintot. A felperes a bank által kiállított kötelezvény felmutatásával egyidejűleg járult hozzá az alperes tulajdonjoga ingatlan-nyilvántartási átvezetéséhez, az 1/2 tulajdoni hányad bejegyzéséhez. E felfüggesztő feltétel nem következett be, az alperes nem kapott banki kölcsönt, a teljesítési határidő eredménytelenül telt el, a megváltási árat nem fizette meg. Következésképpen a közös tulajdon változatlanul fennáll. Az 1997. évi CXLI törvény (Inytv.) 32.§ (1) bekezdés f) pontjában meghatározott, a jogváltozás átvezetésének alapjául szolgáló bejegyzést engedő feltétlen és visszavonhatatlan nyilatkozat hiányában az ingatlan 1/2 tulajdoni hányada annak minden részjogosítványával együtt továbbra is a felperest illeti. Mindez következik a Ptk. 117.§ (1) bekezdésében foglaltakból is: ingatlan tulajdonjogának az átruházásához az erre irányuló szerződésen vagy más jogcímen felül a tulajdonosváltozásnak az ingatlan-nyilvántartásba való bejegyzése is szükséges. Önmagában az a nem vitás tény, hogy a felperes végrehajtási eljárást indított, még nem adott alapot a másodfokú bíróságnak arra a következtetésére, hogy lemondott volna tulajdonjogáról. 

Az adott jogvita elbírálására a közös tulajdon Ptk. 140-141.§-aiban foglaltakat kell irányadónak tekinteni, amely rendelkezések szerint a dolog hasznai a tulajdonostársakat a tulajdoni hányaduk arányában illeti meg; ilyen arányban terhelik őket a dolog fenntartásával járó és a dologgal kapcsolatos egyéb kiadások, a közös tulajdoni viszonyból eredő kötelezettségek, és ugyanilyen arányban viselik a dologban beállott kárt is. 
Ezek szerint a tulajdonostársak mindegyike jogosult a dolog birtoklására és használatára. A Legfelsőbb Bíróság   PK 8. számú állásfoglalásával irányított ítélkezési gyakorlat egységes a tekintetben, hogy ha a birtoklás és a használat mértéke eltér a tulajdoni hányadoktól, úgy ennek időszakos pénzbeli kiegyenlítéséről gondoskodni kell. 

A per adataiból, az előzményi periratokból (Kiskunhalasi Városi Bíróság 1.P.20.263/2007/5. számú jegyzőkönyv) megállapíthatóan a felperes az ingatlanból nem önként költözött el két kiskorú gyermekével. A felek között több esetben sor került tettlegességre, amelynek kapcsán többször történt rendőri intézkedés is. A perben kirendelt igazságügyi pszichológus szakértő szakvéleménye szerint „az apa váratlan indulata félelmet, szorongást, bizonytalanságot keltett a gyermekekben". A felperes 2009. szeptember 11-ei írásbeli nyilatkozatából is megállapíthatóan a felperes vissza kívánt költözni gyermekeivel együtt az ingatlanba azzal a feltétellel, hogy onnan az alperes elköltözik. A jelen eljárás során kirendelt szakértő pedig megállapította, hogy a perbeli ingatlan annak alapterülete, beosztása következtében a megosztott használatra nem alkalmas, mivel az épület összes helyisége csak a központban lévő nappali szoba használatával érhető el. Következésképpen a perbeli ingatlan sem objektíve, sem szubjektíve nem megosztható, tekintettel a felek között elmérgesedett, tettlegességig fajuló viszonyra, és figyelembe véve azt is, hogy az alperes 2011 őszén megnősült, s a felesége is beköltözött az ingatlanba. Következésképpen az alperes a teljes ingatlant kizárólagosan használja.
A felperes által hivatkozott eseti döntés (BH 1999.298.) - annak eltérő tényállása folytán - nem lehet irányadó a jelen ügy elbírálására. Az adott eseti döntésben a bíróság házastársak összeférhetetlen magatartásával lehetetlenné vált közös használat esetén rendelkezik a többlethasználati díj kezdő időpontjáról. Az adott esetben azonban a peres felek élettársak voltak, ezért kizárólag a közös tulajdon szabályai tekinthetők irányadónak a többlethasználati díj mértékének és a fizetés kezdő időpontjának meghatározásánál. 

Az ingyenes használatot visszamenőleg nem lehet visszterhessé tenni. Ehhez képest a felperes az eljárás során nem igazolta, hogy az alperest a kereset benyújtását megelőzően felszólította többlethasználati díj fizetésére, ezért az igénye kizárólag a kereset benyújtásától kezdődően alapos. Erre tekintettel a Kúria - az egyébként a peres felek által nem vitatott mértékű havi használati díj alapulvételével - 2010. december 16. napjától kezdődően állapított meg az alperes terhére többlethasználati díjat (Ptk. 141.§, BDT 2002.656.). Ennek összege 2012 március végéig havi 25.000 forint alapulvételével 387.500 forint (Pp. 215.§).

Mindezekre tekintettel a Kúria a jogerős ítéletet a felülvizsgálattal támadott részében részben hatályon kívül helyezte és a Pp. 275.§ (4) bekezdése alapján az elsőfokú bíróság ítéletét részben megváltoztatta, az alperest terhelő többlethasználati díj mértékét leszállította, egyebekben az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta. 

A Kúria a pernyertesség és pervesztesség arányára tekintettel az 1.067.500 forint fellebbezési érték alapulvételével határozta meg a másodfokú eljárási költséget, valamint a fellebbezési eljárási illetéket, és a Pp. 270.§ (1) bekezdése alapján alkalmazandó Pp. 81.§ (1) bekezdése szerint kötelezte a felperest az alperes javára felülvizsgálati eljárási költség megfizetésére.

A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274.§ (1) bekezdése szerint tárgyaláson kívül bírálta el. 

Budapest, 2013. november 20.

Dr. Orosz Árpád a tanács elnöke s.k., Dr. Csentericsné  dr. Ágh Bíró Ágnes előadó bíró s.k., Dr. Kiss Gábor bíró s.k.

Sipos						a kiadmány hiteléül:

							 bírósági ügyintéző