Pfv.II.20.661/2012/5. szám

A Kúria a felperesnek az alperes ellen lakáshasználat újraszabályozása iránt a Gödöllői Városi Bíróságnál 2.P.21.114/2009. számon megindított és a Pest Megyei Bíróság 1.Pf.22.139/2011/5. számú ítéletével befejezett perében az említett számú másodfokú határozat ellen az alperes által 44. sorszám alatt előterjesztett felülvizsgálati kérelem folytán az alulírott napon - tárgyaláson kívül - meghozta az alábbi 

í t é l e t e t : 

A Kúria a jogerős ítéletet hatályában fenntartja. 
  
Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 15 napon belül 20.000 (húszezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget, 
  
a Magyar Államnak pedig - külön felhívásra - 79.500 (hetvenkilencezer-ötszáz) forint felülvizsgálati eljárási illetéket. 
  
Ez ellen az ítélet ellen felülvizsgálatnak helye nincs. 

I n d o k o l á s : 

A jogerős ítélet alapjául szolgáló tényállás szerint a peres felek házasságát a Gödöllői Városi Bíróság az 1994. október 4-én jogerőre emelkedett 2.P.21.471/1993/3. számú ítéletével felbontotta, és a 3. sorszámú végzésével olyan tartalmú egyezséget hagyott jóvá a felek között, amely szerint a házasságukból az 1989. június 10. napján született K. utónevű gyermek az alperes gondozásába került, a K., H. u. sz. alatti utolsó közös lakás használatát pedig a felek megosztották egymás között. 
  
A peres felek házassága felbontása után mindkét peres fél az utolsó közös lakásban lakott. Az alperes azonban agresszív módon viselkedett a felperessel és jelenlegi férjével, köztük több konfliktus, veszekedés kialakult. Az alperes egyszer mindkettőjüknek pofont adott, egy másik alkalommal pedig a felperest megpofozta, erről a felperes látleletet is felvetetett. Az alperes folyamatosan bántalmazással fenyegette a felperest. A felperes nem tudta elviselni az alperes összeférhetetlenségét, ezért 1995-ben kénytelen volt az ingatlanból elköltözni, és - részben emiatt, részben pedig azért, mert ezt követően is előfordult, hogy az alperes fenyegette őt - nem is akart oda visszaköltözni. 1995-ben az alperes lecserélte az ingatlan bejárati ajtajának zárját, kulcsot azonban a felperesnek nem adott. Azóta az ingatlanban az alperes lakik, oda a felperes nem tudott bejutni, csak ha az alperes is otthon tartózkodott, s az ingóságait sem tudta elhozni. 
  
A zárcserét követően a felperes nem kezdeményezett birtokvédelmi eljárást, és a lakás használatról kötött egyezség végrehajtását sem kérte. 
  
A Gödöllői Városi Bíróság - a Pest Megyei Bíróság, mint másodfokú bíróság 5.Pf.21.251/2006/3. számú ítélete folytán 2006. május 22-én jogerőre emelkedett - 2.P. 20.774/2004/16. számú ítéletével megállapította, hogy a k.-i hrsz. alatt felvett, természetben a K., H. u. szám alatti házasingatlan 5/100 tulajdoni hányada a felperes tulajdonát képezi különvagyon jogcímén. Kötelezte az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 2001. április 10-től 2005. január 31-ig havi 27.500 forint többlethasználati díjat, összesen 1.255.833 forintot. A feleknek a fenti ingatlanon fennálló tulajdonközösségét megszüntette akként, hogy feljogosította a felperest az alperes 45/100 tulajdoni hányadának megváltására, a felperest pedig kötelezte, hogy 60 napon belül fizessen meg az alperesnek - beszámítva a fenti többlethasználati díjat - 4.499.958 forint megváltási árat. Megkereste a Gödöllői Körzeti Földhivatalt, hogy az alperes tulajdonában lévő tulajdoni hányadra jegyezze be a tulajdonjogot tulajdonközösség megszüntetése jogcímén a felperes javára a fenti megváltási ár megfizetésének igazolását követően. 
  
A Gödöllői Körzeti Földhivatal a felperes tulajdonjoga bejegyzése iránti megkeresést 2007. október 17-én iktatta és széljegyezte. 
  
A K., H. u. szám alatti házasingatlan havi használati díja 2005-ben 50.000 forint, 2006-ban 69.850 forint, 2007-ben 74.700 forint volt, 2008-tól pedig havi 79.000 forint. 
  
A K., H. u. sz. alatti házasingatlan vonatkozásában a lakáshasználati jog ellenértékének alperesre eső része 2.500.000 forint. 
  
A felperes a keresetében a Gödöllői Városi Bíróság 2.P.21.471/1993/3. számú végzésével jóváhagyott egyezség szerinti lakáshasználat megváltoztatását, a teljes ingatlan kizárólagos használatára való feljogosítását, és az alperesnek a lakás elhagyására való kötelezését kérte. A módosított keresetében kérte az alperes arra való kötelezését is, hogy fizessen meg neki 2005. február 1-től 2005. december 31-ig havi 27.500 forint, és 2006. január 1-től 2006. május 31-ig havi 34.925 forint többlethasználati díjat, továbbá 2006. június 1-től 2006. december 31-ig havi 69.850 forint, 2007. január 1-től 2007. december 31-ig havi 74·900 forint, 2008. január 1-től pedig az ingatlan kiürítéséig havi 79.000 forint használati díjat. Az ítélethozatalig lejárt használati díjba beszámítani kérte az alperesre eső lakáshasználati jog 2.500.000 forint ellenértékét. Kérte továbbá az alperes kötelezését a 2005. február 1-től 2008. június 30-ig járó használati díjak kamatainak megfizetésére 2007. január 1-től, mint középarányos időtől kezdődően. 
  
Az alperes a kereset elutasítását kérte. Arra az esetre, ha a bíróság az ingatlan birtokba adásra kötelezné őt, és a felperest jogosítaná fel a lakás kizárólagos használatára, kérte a felperes kötelezését a lakáshasználati jog ellenértéke megfizetésére, amelynek összegét 2.500.000 forintban jelölte meg. 
  
Az elsőfokú bíróság a hatályon kívül helyezés folytán megismételt eljárásban a 38. szám alatt kiegészített 29. számú ítéletével a Gödöllői Városi Bíróság 2.P.21.471/1993/3. számú végzésével jóváhagyott egyezségen alapuló lakáshasználatot akként változtatta meg, hogy a K., H. u. szám alatti házas ingatlan kizárólagos használatára a felperest jogosította fel. Kötelezte az alperest, hogy az ingatlant 30 napon belül bocsássa a felperes birtokába, és azt az ingóságaitól kiürítve hagyja el. Kötelezte az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 15 nap alatt a 2005. február 1. napjától 2010. december 31. napjáig terjedő időszakra vonatkozóan - beszámítva 2.500.000 forint felperes által fizetendő lakáshasználati jog ellenértéket - 1.492.715 forint többlethasználati és használati díjat. Kötelezte az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 2011. január 1. napjától kezdődően az ingatlan felperes részére történő birtokba bocsátásáig havi 79.000 forint használati díjat. Ezt meghaladóan a keresetet elutasította. Kötelezte az alperest, hogy felhívásra fizessen meg 58.800 forint le nem rótt illetéket, valamint 142.208 forint állam által előlegezett költséget. Kötelezte az alperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg a felperesnek 168.512 forint perköltséget. 
  
Az ítélete felülvizsgálattal támadott - lakáshasználat újraszabályozására vonatkozó - rendelkezésének indokolása szerint az elsőfokú bíróság a felperes személyes előadása, a kihallgatott tanúk vallomása, a Gödöllői Városi Bíróságon 2.P.20.774/2004. szám alatt tulajdonközösség megszüntetése iránt folyamatban volt per irataihoz a felperes által csatolt orvosi látlelet adatai alapján bizonyítottnak találta azt, hogy a a felperes azért kényszerült elköltözni a közös lakásból, mert az alperes agresszív módon viselkedett vele, bántalmazta, és bántalmazással fenyegette, s ezért is nem tért vissza később a lakásba. Mivel az alperes lakáshasználat rendezését követő fenti felróható magatartása következtében a lakás osztott használatának fenntartása sérti a felperes lényeges jogos érdekét, ilyen alperesi magatartás mellett nem tudna az alperessel egy lakásban élni, ugyanakkor kénytelen családjával albérletben lakni, a peres felek korábbi egyezségében megállapított osztott használatot a Ptk. 241. §-a valamint a Legfelsőbb Bíróság PK. 279. sz. állásfoglalásának III. pontja alapján megváltoztatta és a lakás kizárólagos használatára a fe1perest jogosította fel, az alperest pedig a lakás kiürítésére kötelezte. 

Mivel a tulajdonközösség megszüntetése során az előzményi perben eljárt bíróság az alperesnek járó megváltási árat az ingatlannak az alperes által részben lakott forgalmi értéke alapján állapította meg, kötelezte az elsőfokú bíróság a felperest a felek egyező előadása alapján megállapított lakáshasználati jog ellenérték alperesre eső 2.500.000 forint részének megfizetésére, ezt az összeget azonban beszámította az alperesnek az 2005. február 1-től 2010. december 31-ig terjedő időszakban a felperessel szemben keletkezett többlethasználati-, illetve használati díj hátralékába, és erre tekintettel az alperest az említett jogcímen csupán a beszámítás után fennmaradó 1.492.715 forintban marasztalta a felperes javára. 
  
Az elsőfokú ítélet lakáshasználat újraszabályozása tárgyában hozott rendelkezése ellen az alperes fellebbezéssel élt annak a részbeni megváltoztatása és a felperes lakáshasználat újraszabályozása iránt előterjesztett keresetének az elutasítása iránt. A fellebbezési tárgyaláson a fellebbezését akként indokolta, hogy álláspontja szerint nem következett be olyan körülményváltozás, amely megalapozná a lakáshasználat újrarendezését, és a felperes kizárólagos lakáshasználatra való feljogosítását. Azzal érvelt, hogy a bizonyítás adatai szerint a felperes nem az alperes magatartása miatt költözött el az ingatlanból, továbbá oda nem akart visszaköltözni. 
  
A felperes fellebbezési ellenkérelme az elsőfokú ítélet fellebbezett részének a helybenhagyására irányult. A fellebbezési tárgyaláson előadta, hogy az alperes egyáltalán nem fizetett használati díjat. 
  
A másodfokú bíróság az ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletének fellebbezett részét helybenhagyta. Kötelezte az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 15 nap alatt 50.000 forint fellebbezési eljárási költséget, a Magyar Államnak pedig felhívásra 12.000 forint le nem rótt fellebbezési illetéket. 
  
Az ítéletének indokolásában kiegészítette a másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság által megállapított tényállást a másodfokú eljárás adataiból annyiban, hogy az alperes az elsőfokú ítélet meghozatalát követően sem fizetett használati díjat a felperesnek. 
  
A kiegészített tényállásra alapított döntését azzal indokolta, hogy az elsőfokú bíróság a lakáshasználat újrarendezése tárgyában, a megismételt eljárásban a másodfokú bíróság hatályon kívül helyező rendelkezésének iránymutatásai szerint széles körű bizonyítást folytatott le, amelynek eredményeként, a bizonyítékok okszerű mérlegelésével állapította meg a peradatoknak megfelelő, kellően részletezett tényállást, és arra alapítottan, a helyesen felhívott jogszabályok alkalmazásával, helytálló következtetést vont le a felperes kereseti kérelmének megalapozottságára. Az elsőfokú bíróság feltárta és helyesen értékelte a lakáshasználat korábbi rendezésének alapjául szolgáló körülményekben bekövetkezett változásokat, amelyekre tekintettel kétségtelen, hogy az eredetileg célszerűnek látszó megoldás már sérti az okszerű lakáshasználat követelményeit, illetőleg nem felel meg a felperes lényeges jogos érdekeinek. Az alperes összeférhetetlen magatartása miatt, a felperes már a közös tulajdon megszüntetése iránti perben kérhette volna a lakáshasználat újrarendezését. Az elsőfokú bíróság helyesen mutatott rá az ítéletében, hogy a felperes az alperes korábbi tűrhetetlen viselkedése miatt nem kívánt az ingatlanba visszaköltözni. A másodfokú bíróság álláspontja szerint a felperestől nem is volt elvárható, hogy az előzmények után az ingatlanba visszaköltözzön, magát és a családját atrocitásoknak tegye ki. Az alperes jogsértő magatartást tanúsít azzal is, hogy bár az ingatlanban lakik, ellentételezésképpen használati díjat egyáltalán nem fizet a felperesnek, aki huzamos ideje bérleményben kénytelen megoldani a lakhatását, amely az anyagi helyzetét jelentősen megnehezíti. Az alperes 2011-ben sem fizetett használati díjat a felperesnek, holott az első fokú ítélet erre vonatkozó részét a fellebbezésében nem sérelmezte. 
  
A jogerős ítélet ellen az alperes felülvizsgálati kérelemmel élt - annak tartalmát tekintve - elsődlegesen a másodfokú bíróság ítéletének a hatályon kívül helyezése, valamint az elsőfokú bíróság ítéletének a megváltoztatása és a felperes lakáshasználat újraszabályozása, valamint többlethasználati díj megállapítása iránt előterjesztett keresetének a teljes elutasítása, másodlagosan pedig a jogerős ítélet hatályon kívül helyezése, valamint ebben a körben - a konkrétan meg nem jelölt első-vagy a másodfokú - bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára való utasítása iránt. 
  
A felülvizsgálati kérelmének részletesen kifejtett indokai szerint a jogerős ítélet alapjául szolgáló tényállás megállapításának a módja az eljárásjogi, az arra alapított érdemi döntése pedig az anyagi jogi szabályokat sérti, mert a per adatai szerint a többlethasználati díj fizetési kötelezettsége megállapításának a másodfokú bíróság hatályon kívül helyező végzésében részletezett anyagi jogi feltételei, valamint a lakáshasználat újraszabályozásának a Ptk. 241. §-ában meghatározott törvényes feltételei a perbeli esetben nem állnak fenn. 
  
A felperes felülvizsgálati ellenkérelme a jogerős ítélet hatályban tartására irányult. 
  
Álláspontja szerint a felülvizsgálati kérelem nem felel meg a Pp. 275. § (4) és 228. § (1) bekezdésében foglalt eljárásjogi követelményeknek, mert az nem a jogerős ítélet felülvizsgálatára, hanem annak a megváltoztatására irányul. Az ügy érdemét illetően pedig arra hivatkozott, hogy a jogerős ítélet alapjául szolgáló tényállás megállapításának a módja és a perben eljárt bíróságok érdemi döntése a Ptk. 241. §-át nem sérti. 
  
A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el, és a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (2) bekezdése alapján csak a felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálta felül. 
  
A felülvizsgálati kérelem nem alapos. 
  
I.1. A Pp. 270. § (1) és (2) bekezdésében, valamint a 271. § (1) bekezdésnek a) és b) pontjában foglaltakból az következik, hogy a felülvizsgálati eljárásnak, mint rendkívüli jogorvoslatnak csak az lehet a tárgya, ami a fellebbezési eljárásnak, mint rendes perorvoslatnak is tárgya volt. 
  
Az alperes a fellebbezésében kizárólag az elsőfokú bíróság ítéletének a lakáshasználat újraszabályozása tárgyában hozott rendelkezését támadta, nem irányult azonban a fellebbezése a többlethasználati díj fizetési kötelezettségének a megállapítása tárgyában hozott elsőfokú döntés megváltoztatására és a felperes erre irányuló keresetének az elutasítására. 
  
Mindezek miatt a fentebb részletezett körben felülvizsgálatnak nincs helye, ezért a Kúria az alperes felülvizsgálati kérelmének az elsőfokú bíróság ítélete alperesi fellebbezéssel nem támadott rendelkezésének az érdemi elbírálását a Pp. 273. § (2) bekezdése a) pontjának megfelelő alkalmazásával mellőzte. 
  
2. Alaptalanul hivatkozik ugyanakkor a felperes a felülvizsgálati ellenkérelmében arra, hogy az alperes felülvizsgálati kérelme a jogerős ítéletnek a lakáshasználat megváltoztatására vonatkozó rendelkezése vonatkozásában sem lenne érdemben elbírálható. A Kúria ugyanis a jogerős ítéletet csak a felülvizsgálati és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálhatja felül, az alperes kérelme viszont nem felülvizsgálatra, hanem a jogerős ítélet megváltoztatására irányul, ilyen tartalmú határozatot pedig a Kúria a Pp. 275. § (4) bekezdése alapján nem hozhat. 
  
A Pp. - felperes által hivatkozott - 275. § (4) bekezdése úgy rendelkezik, hogy ha a határozat - a (3) bekezdésben foglalt eljárási szabály megsértésének kivételével - jogszabályt sért, a Kúria a jogszabálysértő határozatot egészben vagy részben hatályon kívül helyezi, és ha a döntéshez szükséges tények megállapíthatók, helyette a jogszabályoknak megfelelő új határozatot hoz, egyébként az ügyben eljárt első- vagy másodfokú bíróságot új eljárásra és új határozat hozatalára utasítja. A 272. § (2) bekezdése viszont kifejezetten kimondja azt is, hogy a felülvizsgálati kérelemben elő kell adni - a jogszabálysértés megjelölése mellett -, hogy a fél a határozat megváltoztatását mennyiben és milyen okból kívánja, a Pp. 270. § (1) bekezdése szerint ha törvény másként nem rendelkezik, a felülvizsgálati eljárás során a Kúria az általános szabályok megfelelő alkalmazásával jár el, az általános szabályok körében pedig a Pp. 3. § (2) bekezdése alapján a Kúria a fél által előadott kérelmeket, nyilatkozatokat nem alakszerű megjelölésük, hanem tartalmuk szerint veszi figyelembe. 
  
Az idézett törvényhely szövege - annak nyelvtani értelmezése szerint - nem hagy kétséget afelől, hogy egyrészt a felülvizsgálati eljárásban a Kúriának a „jogszabályoknak megfelelő új határozat hozatala" körében - többek között - a jogerős ítélet felülvizsgálattal támadott rendelkezése(i)nek a megváltoztatására is eljárásjogi lehetősége van, másrészt az esetleg tévesen megfogalmazott kérelmet egyébként is annak tartalma szerint veszi figyelembe. 
  
II. A jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemmel támadott és a Kúria által érdemben is elbírált körben a peres felek egymással ellentétes előadásának, a kihallgatott tanúk vallomásának, valamint a rendelkezésre álló okirati bizonyítékok adatainak az egymással való egybevetése, azok okszerű, logikai ellentmondásoktól mentes, és a Pp. 206. (1) bekezdésében foglalt elveknek egyébként is megfelelően történő értékelése alapján, megalapozottan állapította meg a felek jogvitájának az érdemi elbírálásához szükséges tényállást. 
  
Helyes ugyan az alperesnek az a felülvizsgálati érvelése, mely szerint a bizonyítási teher - Pp. 164. § (1) bekezdésében meghatározott - főszabálya szerint a felperest terhelte a perben annak bizonyítása, hogy a lakáshasználat újraszabályozásának a Ptk. 241. §-ában foglalt törvényes feltételei fennállnak. Iratellenes viszont az az érvelése, hogy a felperes az e vonatkozásban fennálló bizonyítási kötelezettségének nem tett volna eleget. Az iratok tartalmából és a jogerős ítélet indokolásából is kifejezetten kítűnik ugyanis az, hogy a felperes lakáshasználat rendezésének az alapjául szolgáló körülmények megváltozására vonatkozó tényállításait a felperes által bejelentett tanúk vallomása, az előzményi iratok között elfekvő orvosi látlelet tartalma, valamint az egyéb okirati bizonyítékok adatai is alátámasztották. 
  
A felperes kétszeri alperesi tettlegességre és további tettlegességekkel való fenyegetőzésre vonatkozó előadására alapított jogerős ítéleti ténymegállapítás helyességét nem kérdőjelezi meg önmagában az, hogy az egyik tettlegességnél csak a felperes akkori élettársa (jelenlegi férje), a másiknál pedig senki nem volt jelen, és ezért az érdektelen tanúk a történtekről csak a felperes vagy a felperes élettársának az elmondása alapján értesülhettek. 
  
A lakás megosztott használatával összefüggő vitákra ugyanis - annak természetéből következően - tipikusan nem nyilvános helyen, kívülálló érdektelen tanúk előtt, hanem - miként a perbeli esetben - többnyire tanúk jelenléte nélkül vagy legfeljebb közeli hozzátartozók jelenlétében kerül sor és arról kívülállók általában csak a felek elmondása alapján szereznek tudomást. 
  
A jelen perben az alperes agresszív viselkedéséről akár közvetlen, akár közvetett tudomással bíró tanúk szavahihetőségét illetően az első- és a másodfokú bíróságnak kételye nem merült fel, a felperes erre vonatkozó tényállításait pedig nem csupán a tanúk vallomása, hanem az előzményi iratok között elfekvő orvosi látlelet tartalma is alátámasztotta. Azt pedig az alperes maga sem vitatta, hogy az ingatlan kizárólagos használata ellenére nem tesz eleget a terhére megállapított használati díj fizetési kötelezettségének sem, és ezáltal a huzamos ideje bérleményben lakó felperes anyagi helyzetét is jelentősen megnehezíti. 

A Pp. 270. § (2) és 275. § (3) bekezdésében foglaltakból viszont az következik, hogy a tényállás megállapításának a módjára vonatkozó és az ügy érdemi elbírálására is lényeges kihatással lévő eljárásjogi szabálysértés hiányában a szabad bírói mérlegeléssel megállapított tényállás felülvizsgálati eljárás keretében történő felülmérlegelésének, a bizonyítékok újbóli értékelésének nincs helye. 
  
III. A Ptk. 241. §-a szerint a bíróság módosíthatja a szerződést, ha a felek tartós jogviszonyában a szerződéskötést követően beállott körülmény folytán a szerződés valamelyik fél lényeges jogos érdekét sérti. 
  
A felülvizsgálati eljárásban is irányadó tényállás alapján az idézett anyagi jogi szabály helyes alkalmazásával és az ítélkezési gyakorlattal is összhangban jutottak a perben eljárt bíróságok arra a jogi következtetésre, hogy a felek megosztott lakáshasználatra vonatkozó perbeli egyezségének a megkötését követően a használat rendezésének az alapjául szolgáló, és a jogerős ítélet által helyesen kiemelt körülmények megváltozása folytán az eredetileg célszerűnek látszó megoldás a felperes lényeges jogos érdekét és az okszerű lakáshasználat követelményeit kifejezetten sérti. 
  
Nem sértett tehát sem eljárásjogi, sem anyagi jogi szabályt az első- és a másodfokú bíróság azzal, hogy az egyezségen alapuló osztott lakáshasználatot megváltoztatta, a házasingatlan kizárólagos használatára a felperest jogosította fel, az alperest az ingatlan felperes részére történő birtokba bocsátására és a lakás elhagyására, a felperest pedig a lakáshasználati jog ellenérték alperesre eső részének a megfizetésére kötelezte. 
  
A kifejtettek miatt a Kúria - a Pp. 270. § (1) bekezdése alapján alkalmazott Pp. 254. § (3) bekezdése alapján  az érdemi döntés részletesen kifejtett helyes indokaira is utalva - a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta. 
  
A Pp. 270. § (1) bekezdése szerint alkalmazott Pp. 78. § (1) bekezdése, valamint a költségmentesség bírósági eljárásban való módosításáról szóló 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján rendelkezett a Kúria a felek felülvizsgálati eljárással felmerült költségeinek, valamint a le nem rótt felülvizsgálati eljárási illetéknek a viseléséről. Az irányadó felülvizsgálati perérték a lakáshasználat tekintetében 700.000 forint, a többlethasználati díj vonatkozásában (79.000 x 12=)948.000 forint, az előbbi összeg után a felperes az 1990. évi XCIII. törvény (It.) 50. § (1) bekezdése, az utóbbi után az It. 58. § (1) bek. f) pontjában meghatározott mértékű illeték fizetésére köteles.
  
Budapest, 2013. január 22. 

a tanács elnöke, előadó bíró, bíró.

							A kiadmány hiteléül:

                                       tisztviselő