A KÚRIA 
mint felülvizsgálati bíróság

Kfv.III.37.683/2013/4. szám

A Kúria ....ügyvéd által képviselt I.rendű felperes neve(...)I. rendű és II.rendű felperes neve(ugyanottani lakos) II. rendű felpereseknek - a dr. ..........jogtanácsos és .............kormánytisztviselő által képviselt ......(......) alperes ellen építési ügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt indított perben a Kaposvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 8.K.26.908/2013/3. számú jogerős ítélete ellen a felperesek által 6. sorszám alatt benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán az alulírott napon megtartott tárgyaláson meghozta az alábbi 

í t é l e t e t:

A Kúria a Kaposvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 8.K.26.908/2013/3. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi a felpereseket, hogy egyetemlegesen fizessenek meg az államnak külön felhívásra 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s :

A felperesek 2002. évben építési engedélyt kaptak a ..... szám alatti, ....hrsz-ú ingatlanon a záradékolt terveknek megfelelő lakóépület megépítésére. A használatbavételi engedélyezési eljárás során megtartott helyszíni szemle alkalmával az elsőfokú építésügyi hatóság megállapította, hogy a lakóépületet a tervtől eltérően építették meg, mert a nyugati oldalkert mérete nem a jóváhagyott engedélyezett terven feltüntetett mértékű, mérete nem éri el a 3 métert. Ezért az elsőfokú hatóság a felperesek által benyújtott használatbavételi engedély iránti kérelmet elutasította, egyben kötelezte az építtetőket, hogy a szabályossá tétel érdekében szükségessé váló munkákat tartalmazó fennmaradási engedély iránti kérelmet nyújtsanak be az építésügyi hatósághoz. A másodfokú hatóság az építtetők fellebbezését elutasította, az elsőfokú határozatot a teljesítési határidő tekintetében változtatta meg. Az építtetők a másodfokú határozat ellen kereseti kérelmet terjesztettek elő. A Somogy Megyei Bíróság 20.K.21.592/2005/23. számú ítéletében a felperesek keresetét elutasította. Az ítélet a kirendelt igazságügyi szakértő szakvéleménye alapján megállapította, hogy a nyugati oldalkert szélessége az északi homlokzat vonalában 2,9 méter, a déli homlokzat vonalában 2,28 méter, amely a szomszédos ingatlan tulajdonosának érdeksérelmet okoz. Az elsőfokú hatóság ismételten felhívta az építtetőket a fennmaradási engedély iránti kérelem benyújtására és figyelmeztette őket, amennyiben nem tesznek eleget a felhívásnak, úgy az épület bontását fogja elrendelni. Az építtetők a hatósági kötelezésnek nem tettek eleget, ezért az elsőfokú építésügyi hatóság a szabálytalanul megépített épület elbontására kötelezte az építtetőket 2967-6/2008. számú határozatával. 
A másodfokú hatóság az elsőfokú határozatot helybenhagyta.
A felperesek keresetét a Somogy Megyei Bíróság 20.K.21.738/2008/9. számú ítéletével elutasította. A Legfelsőbb Bíróság Kfv.III.37.666/2009/11. számú határozatával a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta. A Legfelsőbb Bíróság kiemelte, hogy az a kérdés, hogy az érintett épület megfelel-e az építési engedélyben foglaltaknak és jogszabályoknak, nem tárgya a pernek, hanem az a használatbavételi engedéllyel kapcsolatos jogvita része, amely már korábban elbírálásra került. Továbbá az sem lehet vitás, hogy szükség van-e fennmaradási engedélyezési eljárás lefolytatására.
A felperesek 2009. szeptember 15. napján fennmaradási engedély kérelmet nyújtottak be, melyet az elsőfokú hatóság 11016-13/2009. számú határozatával elutasított. Megállapította, hogy a kérelem mellékletét képező tervezői nyilatkozattal szemben a nyugati oldalkert tényleges szélessége az igazságügyi szakértő által megállapított méretű. Hivatkozott az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII.20.) számú Korm. rendelet (a továbbiakban: OTÉK) 35. § (1) bekezdésére, valamint a ....Község Önkormányzatának 4/2004. (III.31.) számú helyi építési szabályzata és szabályozási tervére, (a továbbiakban: HÉSZ) az 1. § (27) bekezdésében meghatározottakra és megállapította, hogy szabadon álló beépítési módnál az oldalkert szélessége nem lehet kisebb az építménymagasság felénél, 2,25 méternél, sem pedig 3 méternél, továbbá az épület homlokzati falába nyílászárót, szellőzőt helyeztek el az OTÉK 37. § (1) bekezdésében foglalt tilalom ellenére. A határozat szerint nem igazolt, hogy a szomszédos telek nyeles telekként lett kialakítva, így az érdeksérelem megállapítható. De ha nyeles telek lenne, akkor sincs az oldalkert minimálisan 3 méter és nem teljesül az az előírás sem, hogy a homlokzati falban csak meghatározott méretű szellőző ablak, szellőző nyílás helyezhető el. Az oldalkert szélességére az engedély iránti kérelem benyújtásakor hatályos építésügyi előírásokat kellett alkalmazni, a HÉSZ 1. § (27) bekezdését. Megállapította, hogy a fennmaradási engedély iránti kérelemnek számos tartalmi hiányossága van.
A felperesek fellebbezése folytán a másodfokú hatóság 2-58-11/2009. számú határozatában az elsőfokú határozatot helybenhagyta. A felperesek a határozat ellen kereseti kérelmet terjesztettek elő. Hivatkoztak arra, hogy az alperes törvénysértően állapította meg a tényállást és tévesen rögzítette, hogy a megvalósult építkezés eltér a tervektől, ezért szabálytalan, mert ténylegesen a tervező helyszínrajza volt az, ami nem felelt meg a valóságnak. A hatóság az oldalkert mérete miatt megállapított szabálytalanság megszüntetésének lehetőségét nem vizsgálta és nem értékelte, hogy ez lényeges köz- vagy magánérdeket nem sért és az egyedi körülmények alapján lehetőség van a fennmaradás méltányossági okból történő engedélyezésére.
A Somogy Megyei Bíróság 20.K.21.084/2010/6. számú ítéletével a felperesek keresetét elutasította. Megállapította, hogy a hatóságok a tényállást feltárták, azt már a korábbi peres eljárásban hozott ítéletek is megállapították, hogy az épület nem az építési engedélynek megfelelően valósult meg, mert a nyugati oldalkert szélessége nem felel meg a jogszabályoknak. Hivatkozott a bíróság a HÉSZ 1. § (27), OTÉK 35. § (1) bekezdésére, 37. § (1)-(4) bekezdésére és az Étv. 48. §-ára. 
A felperesek a fennmaradás engedélyezését a korábban jogsértőnek minősített állapotra kérték és az épület áttervezése nem történt meg, így a szabályossá tétel érdekében nem tettek intézkedést. Az engedély kérelem elutasításának jogszerűsége nem függ attól, hogy a hatóság a szabályossá tételt nem határozta meg.
A Kúria Kfv.II.37.301/2011/4. számú végzésével az ítéletet hatályon kívül helyezte és az elsőfokú bíróságot új eljárásra és új határozat hozatalára utasította, mert megállapította, hogy a bíróság döntése nem terjed ki valamennyi kereseti kérelemre. A bíróság nem vizsgálta a méltányossági fennmaradási engedélyezés kérdéskörét és az ítéletből nem állapítható meg, hogy a bíróság mely okból mellőzte, ezért előírta az elsőfokú bíróságnak, hogy az Étv. 48. § (2) bekezdés b) pontja szerinti úgynevezett méltányossági fennmaradási engedélyezés kérdéskörét is vizsgálni kell, ami azt eredményezi, hogy a hatóság méltányosságból az egyedi körülményeket a szabálytalanság mértékét, okozott érdeksérelem nagyságát, körét, a szabálytalanság megszüntethetőségét, módját értékelve az oldalkerti szabályok megsértése esetén is dönthet a fennmaradásról, de annak elutasításáról is.

A Kaposvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 8.K.26.908/2013/3. számú ítéletével a felperesek keresetét elutasította. Megállapította, hogy az épület fennmaradása nem engedélyezhető, mert az az építési engedélytől eltérő állapotot eredményezett. Hivatkozott az Étv. 48. § (1) és (2) bekezdésére,   a (2) bekezdés több feltétel együttes fennállta esetén teszi lehetővé a fennmaradási engedély kiadását egyrészről mind az a), mint a b) pontban írtak mellett meg kell valósulnia a (2) bekezdés első tagmondatában írt azon feltételnek, hogy az (1) bekezdésben foglaltaknak érvényesülniük kell. Így az Étv. 36. §-ban írt feltételek meg kell, hogy valósuljanak, a 36. § pedig megköveteli a 18. §, illetőleg 31. § betartását, amely nem történt meg jelen esetben. Ezen feltétel hiányában pedig a közérdek sérelmének bármilyen mérlegelése esetén sem adható ki a fennmaradási engedély.
Előadta, hogy az Étv. 48. §-ának jogszerű értelmezését a támadott közigazgatási határozat is tartalmazza, valamint tartalmazza a Legfelsőbb Bíróság által felülvizsgált 20.K.21.738/2008/9. számú ítélet, mert a felperesek mindig ugyanarra a megvalósult állapotra nyújtanak be ismételten azonos tartalmú engedélykérelmet és ez ítélt dolognak minősül. 

A jogerős ítélet ellen a felperesek terjesztettek elő felülvizsgálati kérelmet, melyben a jogerős ítélet, valamint a közigazgatási határozat hatályon kívül helyezését kérték. Kérték továbbá, hogy rendelkezzen a Kúria a Pécsi Ítélőtábla kizárásáról és jelöljön ki másik bíróságot. Előadták, hogy az eljárás során kifogást terjesztettek elő, ennek ellenére arról a bíróság nem döntött és annak figyelmen kívül hagyására vonatkozó érdemi indoklást sem tartalmaz az ítélet. Az ítélt dologra vonatkozó megállapítás pedig megalapozatlan, mert a 20.K.21.592/2005/23. számú jogerős ítélet építésügyi hatósági kötelezés tárgyában született, míg a 20.K.21.738/2008/9. számú jogerős ítélet a bontást elrendelő jogerős közigazgatási határozat ellen előterjesztett kereset tárgyában született. 
Előadták, hogy az Étv. 48. § (2) bekezdés b) pontja szerinti feltételek fennállnak. A megismételt eljárásban a bíróságnak ezt kellett volna vizsgálni. Hivatkoztak a korábbi eljárások során beszerzett szakértői véleményekre. A hatóság jogszabálysértése olyan kérelem elutasításával valósult meg, amelynek teljesítése közérdeket nem sért, a szabálytalansággal okozott sérelem jelentéktelen. A döntés az okszerű gazdálkodás követelményeivel ellentétes, a határozat végrehajtása indokolatlan és helyrehozhatatlan kárral jár.
Hivatkoztak a felperesek a használatbavételi engedély iránti kérelem tárgyában hozott kötelezést tartalmazó határozat ellen indult 20.K.21.592/2005. számú perben kirendelt szakértő szakvéleményére. Álláspontjuk szerint az oldalkert mérete megfelel az engedélyezett tervnek, senki nem állította, hogy az épület hosszúsági vagy szélességi alapjai, méretei nem a terv szerint készültek. A tervező és az engedélyező hatóság nem körültekintően járt el, mert a telekszélességi adatokat nem ellenőrizték, a nyugati oldalkert lehetséges szélessége az építéssel nem változott meg.
Előadták, hogy az alperes az engedélyezési eljárás során nem észlelte a tervező által elkövetett hibát. Az építkezés megkezdése előtt köteles ellenőrizni, hogy a kitűzés megfelel-e az építési engedélynek. A hatóság az építés folyamatában is köteles ellenőrzéseket végezni. Az épület minden pontjával az engedélyezett terv szerinti helyén van, csak a ferdén megépült kerítés miatt nem lehetett volna az engedélyt kiadni, de az a szomszédos ingatlanhoz fűződő jogos érdeket nem sért, és indokolatlan a bontás elrendelése. A bontás elrendelése helyett nem mérlegelte azt a tényt, hogy a telekhatártól hiányzó távolság csupán virtuális hiány, mert a szomszédos ingatlanon álló épület sokszoros távolságra van. Az ingatlanérték többszörösét is felajánlották a szomszédnak. A hatóság eljárása során hiányzott a szakszerűség, csupán a szabályossá tétel kötelezettségét határozata meg. A felperesek jogát nem a közérdek és az ellenérdekű ügyfél jogának jogos érdekének védelméhez szükséges mértékben korlátozza, az oldalkert méretének biztosítása gyakorlatilag az épület teljes elbontásával egyenlő.

A felperesek felülvizsgálati kérelme nem alapos.

A Kúria megállapította, hogy a jogerős ítélet a tényállást helytállóan állapította meg és abból helyes jogi következtetést vont le, amellyel a Kúria is egyetért.

A Somogy Megyei Bíróság előtt folyamatban volt 20.K.21.592/2005. számú eljárás során a bíróság igazságügyi szakértőt rendelt ki, aki megállapította, hogy a nyugati oldalkert vonatkozásában az oldalkert mérete az északi homlokzat vonalában 2,9 méter, a déli homlokzat vonalában 2,28 méter, ami az OTÉK 35. § (3) bekezdésének és a HÉSZ 1. § (27) bekezdésének nem felel meg. Az épület homlokzati falába elhelyezett nyílászáró, szellőző nem felel meg az OTÉK 37. § (1) bekezdésében foglaltaknak.

Az Étv. 48. § (1) bekezdése szerint, ha az építményt, építményrészt szabálytalanul építették meg, az építésügyi hatóság arra - az építtető vagy az ingatlannal rendelkező jogosult kérelme alapján - fennmaradási engedélyt ad, ha a 36. §-ban meghatározott feltételek fennállnak vagy megteremthetők és az építtető az építési jogosultságát igazolta.
A (2) bekezdés szerint a fennmaradási engedély az (1) bekezdésben foglaltak érvényesítése mellett kiadható akkor is, ha
a) az építmény, építményrész átalakítással szabályossá tehető, vagy
b) a szabálytalansággal okozott érdeksérelem jelentéktelen,  közérdeket nem sért, vagy az érdeksérelem a hatóság által meghatározott határidőn belül elhárítható. 

Ahogyan arra a jogerős ítélet is hivatkozott, az a) és b) pontban írt feltételek akkor alkalmazhatók, hogyha a 48. § (1) bekezdésében írt feltételek megvalósulnak, ha a 36. §-ban meghatározott feltételek fennállnak.
A 36. § (1) bekezdés a) pontja szerint az építésügyi hatósági engedély törvényben, kormányrendeletben, vagy miniszteri rendeletben meghatározottak szerint akkor adható, ha a tervezett építési tevékenység megfelel a 18-22. §-ban és a 31. § (1) bekezdésben előírtaknak. 
A 18. § (1) bekezdése szerint építési munkát végezni az e törvényen foglaltak, valamint az egyéb jogszabályok megtartásán túl, csak a helyi építési szabályzat szabályozási terv előírásainak megfelelően szabad. A fennmaradási engedély tehát akkor adható ki, ha az Étv. 48. § (1) bekezdésének érvényesülése megállapítható, fennállnak a 36. §-ban meghatározott feltételek is vagy megteremthetők, és az építési tevékenység megfelel a 18-22. §-ban és 31. § (1) bekezdésében előírtaknak, valamint az építési tevékenység megfelel a helyi építési szabályzat és szabályozási terv előírásainak. 

A meglévő oldalkert vonatkozásában az építmény sérti az OTÉK és a HÉSZ fent idézett szakaszait, ezért a 18. §, 36. §, 48. § (1) bekezdésében meghatározott feltételek nem állnak fenn, így nem alkalmazható a 48. § (2) bekezdés b) pontja. Ezért még a közérdek sérelmének hiánya miatt sem adható fennmaradási engedély.

A felperesek felülvizsgálati kérelmére utalással a Kúria megjegyzi, hogy a bíró, vagy bíróság kizárása tárgyában hozott végzés ellen a Pp. 270.§ (2) és (3) bekezdései értelmében nincs helye felülvizsgálatnak.

A felülvizsgálni kért határozat a jogszabályoknak megfelelt, olyan eljárási szabálysértés nem történt, amelynek az ügy érdemi elbírálására lényeges kihatása nem volt, ezért a Kúria a megtámadott határozatot hatályában fenntartotta.

A felperesek pervesztesek lettek, ezért a Kúria kötelezte a felpereseket egyetemlegesen a feljegyzett felülvizsgálati eljárási illeték megfizetésére, mely az illetékről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. § (1) bekezdése alapján 70.000 forint.
Az alperesnek az eljárás során költsége nem merült fel, ezért arról a Kúriának a Pp. 78.§ (2) bekezdése értelmében határoznia nem kellett.  

Budapest, 2014. március 19.

Dr. Kárpáti Zoltán	s.k. a tanács elnöke, Dr. Beniczkyné dr. Kelemen Gyöngyi s.k. előadó bíró, Dr. Fekete Ildikó s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:
tisztviselő