DEBRECENI ÍTÉLŐTÁBLA
Bf.II.470/2014/8.sz.

A Debreceni Ítélőtábla, mint másodfokú bíróság Debrecenben, a 2014. október 15. napján megtartott nyilvános ülés alapján meghozta és 2014. október 22. napján  kihirdette a következő

végzést:

Az emberölés előkészületének bűntette és más bűncselekmények miatt ellen indult büntetőügyben a Debreceni Törvényszék 2014. május 16. napján kihirdetett 24.B.651/2012/58. számú ítéletét helybenhagyja.

A másodfokú eljárásban 8.000 (nyolcezer) forint - a vádlottat terhelő - bűnügyi költség merült fel.

Indokolás:

 a törvényszék a rendelkező részben írt ítéletével bűnösnek mondta ki 1 rendbeli emberölés előkészületének bűntettében (1978. évi IV. törvény 166. § (1) és (3) bekezdés), 2 rendbeli testi sértés bűntettében (1978. évi IV. törvény 170. § (1) és (4) bekezdés) és 1 rendbeli garázdaság bűntettében (1978. évi IV. törvény 271. § (1) és (3) bekezdés d) pont). Ezért őt, mint többszörös visszaesőt halmazati büntetésül 3 év fegyházbüntetésre és 3 év közügyektől eltiltásra ítélte. Rendelkezett az eljárás során lefoglalt dolgokról, valamint a felmerült bűnügyi költségről.

Az ítélet ellen a kihirdetését követően vádlott és védője részbeni felmentés végett, az ügyész a nyilatkozattételre fenntartott határidőben a vádlott terhére, büntetésének súlyosítása érdekében fellebbezett. 

A Debreceni Fellebbviteli Főügyészség Bf.295/2014/1-I. számú átiratában az ügyészi fellebbezést fenntartotta, a vádlottal szemben kiszabott büntetés súlyosítását indítványozta. 

 vádlott fellebbezését írásban részletesen indokolta. Ebben előadta, hogy   valóban megütötte, de csak tenyérrel, és nem ököllel. Álláspontja szerint a bizonyítékok, köztük a tanúk vallomásai az ő nyilatkozatát támasztják alá. A cselekmény nem volt tervezett. sérülése kapcsán nem érezte bűnösnek magát. Ő nem lökte le a lépcsőről, így nem ő okozta a sérülését. A sértett 178-180 cm magas és 130 kg, míg ő maga csak 172 cm magas és 65 kg. 

A vasvillával nem akart a sértettre támadni, amikor ő azt felvette, akkor azt hitte, hogy az csak egy karó, csak azért tartotta azt magánál, hogy biztonsággal a sértett közelébe tudjon jutni, hogy megbeszélhessék a történteket. Több tanú vallomása is alátámasztja, hogy nem emelte szúrásra a vasvillát.

A garázdaság bűntettével kapcsolatban elmondta, hogy ő nem tudta, hogy kés van a testvére kabátjának zsebében, azt nem vette elő. A tanúk egymásnak ellentmondóan nyilatkoztak a kés használata, illetve a kés észlelése tekintetében. Részéről erőszakos magatartás nem történt, támadtak rá, és ennek következtében került az árokba. Így az emberölés előkészületének és a garázdaság bűntettének, valamint a 2 rendbeli maradandó fogyatékosságot okozó testi sértés bűntettének a vádja alóli felmentését kérte. Továbbá azt, hogy a másodfokú bíróság a törvényszék által kiszabott szabadságvesztés büntetést enyhítse. Ezen túl a szabadságvesztés büntetés végrehajtási fokozatának börtönben való megállapítását indítványozta.

A másodfokú bíróság a fellebbezéseket a Be. 361. § (1) bekezdése alapján nyilvános ülésen bírálta el.

A nyilvános ülésen az ügyész a súlyosításra irányuló fellebbezését fenntartotta. 

A védő álláspontja szerint az elsőfokú bíróság az ügyfelderítési kötelezettségének nem tett eleget. A vádlott által előterjesztett bizonyítási indítványokat, melyek tanúk meghallgatására vonatkoztak, elutasította,ezért a bizonyítási eljárás egyoldalú volt. A vádlott a cselekménnyel kapcsolatban végig következetes vallomást tett. Azt elismerte, hogy egy alkalommal megütötte , de előzetesen leköpte őt. Az ütés tenyérrel történt. A vasvillával kapcsolatos cselekmény az emberölés előkészületi szakáig sem jutott el. Feldúlt állapotban a vádlott olyan ölésre utaló kifejezéseket használt, ami nem feltétlen a tudattartamát fogta át. Maga a sértett is úgy nyilatkozott, hogy nem feltételezte a vádlottról, hogy ölési szándékkal fenyegetőzik irányába. Az emberölés előkészülete ezért nem állapítható meg álláspontja szerint. Mindezek alapján a sérelmére elkövetett 1 rendbeli testi sértés és 1 rendbeli garázdaság bűntette miatt kérte a vádlott bűnösségének megállapítását. A többi, ellene emelt vád alól felmentését kértem másodlagosan megalapozatlanság miatt a törvényszék ítéletének hatályon kívül helyezésére tett indítványt.

A vádlott az utolsó szó jogán tett nyilatkozatában fenntartotta a fellebbezésének írásbeli indokolásában foglaltakat. Ezen túl megbánását hangoztatta. Azért akart sértettel beszélni, mert azt kiabálta, hogy ő kirabolta . 

A bejelentett vádlói, illetve védői fellebbezések nem alaposak.

A Debreceni Ítélőtábla, mint másodfokú bíróság a Be. 348. § (1) bekezdése alapján  a jogorvoslatokkal támadott ítéletet az azt megelőző bírósági eljárással együtt felülbírálta. Az ítélet tényállásának megalapozottságára, a bűnösség megállapítására, a bűncselekmény minősítésére, a büntetés kiszabására vonatkozó rendelkezéseket arra tekintet nélkül bírálta felül, hogy ki, milyen okból fellebbezett. A revízió elvének szem előtt tartásával ellenőrizte, hogy az elsőfokú bíróság megtartotta-e az eljárási szabályokat, és vizsgálta az ítélet megalapozottságát is. Ennek során megállapította, hogy az első fokon eljárt törvényszék a bizonyítást a szükséges körben lefolytatta, és a perrendi szabályokat is megtartotta. Nem észlelt a Be. 373. § (1) bekezdés 2. pontjában felsorolt olyan (un. abszolút) eljárási szabálysértést, amely az ítélet hatályon kívül helyezését indokolná, de e törvényhelyen fel nem sorolt egyéb, az ítélet megalapozottságát, és az eljárás törvényességét befolyásoló (Be. 375. § (1) bekezdés) eljárási szabálysértés sem valósult meg. 

Az elsőfokú bíróság ügyfelderítési kötelezettségének eleget téve helyes és hiánytalan tényállást állapított meg, mely a Be. 351. § (1) bekezdése értelmében, a másodfokú eljárásban is irányadó volt. A tényállás akkor megalapozott, ha a bíróság a törvényes vád elbírálása során a perrendi szabályok szerint lefolytatott bizonyítási eljárást követően a vád tárgyává tett eseményeket megalapozatlansági hibáktól mentesen rögzíti. Ilyen megalapozatlansági hiba nem tárható fel az ügyben. Az elsőfokú bíróság ugyanis valamennyi lényeges tényre alapos bizonyítást folytatott. A nem vitásan ellentétes bizonyítási anyag alapján a büntetőjogi felelősség tekintetében lényeges tényeket hiánymentesen, az iratok tartalmának megfelelően rögzítette, s nem vétett hibát akkor sem, amikor a közvetett bizonyítás szabályait szem előtt tartva, egyes kétséget kizáróan bizonyított tényekből további tényekre vont következtetést. 

A törvényszék a bizonyítékokat egyenként és kölcsönösen is mérlegelési körébe vonta. Az elsőfokú bíróság bizonyítékértékelése hibátlan, az abban foglaltakkal a másodfokú bíróság egyetértett.
Részletekbe menően vonta vizsgálat alá a vádlott vallomásait, melyekben a  sérelmére elkövetett cselekményt ténybelileg beismerte, míg a terhére rótt egyéb bűncselekmények elkövetését tagadta. Helytálló érvekkel indokolta, hogy miért vont következtetést arra, hogy a vádlott tagadó vallomásaival szemben sértettek valamint vallomásai azok, melyekre a tényállás alapítható. A tanúk vallomása egyrészt cáfolta azt, hogy a vádlott jogos védelmi helyzetben cselekedett volna, azaz, hogy jogtalan támadás elszenvedője lett volna, és egymással összhangban vallották, hogy a vádlott ittas állapotban, ok nélkül, több személlyel szemben fenyegetőző, erőszakos magatartást tanúsított. A bizonyítékok okszerű, logikus értékelésével állapította meg, hogy vádlott okozta sértett jobb lábának sérülését azzal, hogy őt a lépcsőről lelökte, úgyszintén azt, hogy a magához vett vasvillával sértett életének kioltására irányuló cselekmény véghezvitelét kívánta megkísérelni. Ugyancsak ellenőrizhető módon indokolta a garázdaság bűntette megállapításának alapjául szolgáló tényállás megállapítását is. 

A vádlottra terhes tényállást megalapozó bizonyítékok megerősítik egymást, szinergiájuk egyértelmű, az elsőfokú bíróság bizonyítékértékelő tevékenysége mindenben megfelel a formál logika törvényszerűségeinek.

Az eltérő tényállás megállapítására irányuló védelmi fellebbezés lényegében a bizonyítékok értékelésén keresztül támadja a megalapozott tényállást, mely a tényálláshoz kötöttség elvéből kifolyólag eredményre nem vezethetett (Be. 351-352. §). Kiemeli az ítélőtábla, hogy a hatályos perjogi rendszerben ténybíróságnak egyértelműen az elsőfokú bíróság minősül. A másodfokú bíróságnak ugyan viszonylag széleskörű revíziós lehetőségei vannak, azonban a tényállás tekintetében a reformáció szűkebb körű. A tényállás módosítására csak megalapozatlanság esetén van lehetőség. Eltérő tényállás megállapítására (a vádlott javára) szintén csak akkor van mód, ha az első fokú ítélet megalapozatlansági hibában szenved. Minden más esetben, tehát ha az okszerűen mérlegelt tényállás megalapozott, a másodfokú bíróság nem mérlegelheti át a bizonyítékokat, és nem változtathat az elsőfokú bíróság által megállapított történeti tényálláson. 

Mind a vádlott, mind a védő kifogásolta, hogy a törvényszék elutasította a vádlott által megjelölt tanúk kihallgatására irányuló bizonyítási indítványt. 

A törvényszék ítéletében (19-20. oldal) utalt arra, hogy tanúkénti meghallgatására irányuló bizonyítási indítványt elutasította, azonban e tekintetben hiányos indokolást adott. Önmagában az, hogy „a meghallgatott tanúk és orvos szakértők meghallgatása alapján a bíróság teljes alapossággal tudta rekonstruálni a tényeket. Ennél fogva a bizonyítási indítványát elutasította", nem elégséges indokolás. Szükséges e körben azt is rögzíteni, hogy tanúkat az iránt kérte kihallgatni a vádlott, hogy valaki azt kiabálta, hogy rablás történt. Ez a tény, hogy valaki kiabált-e ilyet, a cselekmény megtörténte, illetve minősítése szempontjából nem bír relevanciával. 

Az ítélet indokolásában írtaktól eltérően az 58. sorszámú jegyzőkönyvből kitűnően a vádlott tanúk vonatkozásában úgy nyilatkozott, hogy „ők bekerültek a börtönbe, elmeséltem nekik, tudják, hogy  elesett a kocsmánál nem én löktem le.". Ebből megállapíthatóan tehát e két személy a vádlott elmondásából tud a cselekményről, így vallomásuk a tényállás megállapításának alapjául szolgáló tanúvallomások és szakértői vélemények megingatására nem alkalmas. 

Az elsőfokú bíróság törvényesen vont következtetést a vádlott bűnösségére, és a cselekmények minősítése is megfelel az anyagi jognak

A cselekmények jogi megítélése során körültekintően vizsgálta a vádlott elkövetéskori tudattartamát. Okszerűen állapította meg, hogy az ittas állapotú vádlott a szórakozóhelyről való eltávolítását követően, ingerült állapotban, vasvillával, ölésre utaló kifejezésekkel fenyegette miközben felé közelítve előkészült arra, hogy a sértettel szemben élet elleni bűncselekményt valósítson meg. A utcán megvalósított cselekmény garázdaság bűntettekénti minősítése is helytálló. 

Az elsőfokú bíróság helyesen jutott arra a következtetésre, hogy a vádlottal szemben az elkövetéskor hatályos büntető törvényt kell alkalmazni, ugyanis az elbíráláskor hatályos büntető törvény valóban nem eredményezhet enyhébb elbírálást ebben a körben a törvényszék ítélete kiegészítést nem igényel. 

Az elsőfokú bíróság a büntetés kiszabása során irányadó körülményeket helyesen feltárta, azokat helytállóan mérlegelte és a bűncselekmény tárgyi súlyához, valamint az elkövető személyi körülményéhez igazodó, a törvényi rendelkezéseknek megfelelő szabadságvesztés büntetést és közügyektől eltiltást szabott ki vele szemben. A büntetés tett arányos, szükséges, és egyben elégséges is a büntetési célok elérésére, és összhangban áll a büntetés kiszabási elvekkel is. A már több alkalommal testi sértési és garázdaság bűncselekményt elkövető vádlottal szemben a háromévi börtönbüntetés semmiképp sem tekinthető eltúlzottnak, ezért a másodfokú bíróság az enyhítésre irányuló védelmi fellebbezéseket nem találta alaposnak.

Ugyanakkor ez a szankció az elsőfokú bíróság által is értékelt enyhítő körülményekre, különös tekintettel a vádlott enyhe fokú gyengeelméjűségére, törvénysértően enyhének sem minősül, így az ítélőtábla annak súlyosítására sem látott alapot. 

Törvényesek az ítélet egyéb, a lefoglalt bűnjelre és a bűnügyi költség viselésére vonatkozó rendelkezései is.

Mindezekre figyelemmel a Debreceni Ítélőtábla az elsőfokú bíróság ítéletét a Be. 371. § (1) bekezdés alkalmazásával helybenhagyta.

A másodfokú eljárásban felmerült bűnügyi költség megállapítására vonatkozó rendelkezés a Be. 381. § (1) bekezdésén alapul.

Debrecen, 2014. október 22.

Dr. Elek Balázs sk.         . Gömöri Olivér sk.    . Háger Tamás sk. 
a tanács elnöke		    előadó bíró			bíró 

Záradék: A Debreceni Törvényszék 24.B.651/2012/58. számú ítélete a másodfokú határozat folytán a mai napon jogerőre emelkedett és végrehajthatóvá vált.

Debrecen, 2014. október 22.

Dr. Elek Balázs sk.
a tanács elnöke

A kiadmány hiteléül:

Kiadó.