Pfv.IV.21.063/2013/8.szám

A Kúria a dr. Kozák Andrea pártfogó ügyvéd  által képviselt  felperesnek a Vérné dr. Ángyán Katalin jogtanácsos által képviselt  I. rendű, a személyesen eljárt  II. rendű és  III. rendű alperesek ellen irat kiadása és egyéb iránt a Pesti Központi Kerületi Bíróságon 34.P.92.400/2009. számon megindított és a Fővárosi Bíróság 67.Pf.637.591/2010/5. számú jogerős ítéletével befejezett perében a felperes által 41. sorszám alatt benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán - tárgyaláson kívül - meghozta a következő

í t é l e t e t :

A Kúria a jogerős ítéletet hatályában fenntartja.

A le nem rótt 50.000 (ötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.

Ez ellen az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s

A jogerős ítélet által megállapított tényállás szerint .., a felperes édesapja 2003. május 21-én elhunyt. .. közjegyző az elhunyt hagyatékát a felperesnek és testvérének, ..nak adta át a 3126.Kjő.296/2003/10. számú hagyatékátadó végzésével, amely később kijavításra került. Korábban .. nyugdíját részére a II. és III.r. alperesek vették át, a nyugdíjat a .. kézbesítette. A felperes 2007. szeptemberében levélben kérte az I.r. alperestől, hogy édesapja nyugdíjszelvényeit őrizze meg, mert később kérni fogja azok kiadását. 2007. december 14-én a felperes az I.r. alperesnél személyesen tett panaszában kérte édesapja nyugdíjszelvényeinek kiadását, ez elől azonban az I.r. alperes elzárkózott. A felperes ezt követően, 2008. március 7-én az I.r. alperessel szemben keresetet terjesztett elő édesapja nyugdíjszelvényeinek kiadására. Az eljárásban a felperes 2008. október 31-én előterjesztett beadványában vonta perbe a II. és III.r. alpereseket. Konkrét kereseti kérelmet velük szemben csak 2008. decemberében fogalmazott meg.

A felperes többször módosított kereseti kérelmében kérte, hogy a bíróság kötelezze az I.r. alperest az édesapja részére folyósított nyugdíj kifizetését igazoló nyugdíjszelvények kiadására 2001. szeptemberétől 2002. december közötti időszak tekintetében. Kérte továbbá kiadásra kötelezni az I.r. alperest azon meghatalmazást illetően, amely alapján a nyugdíjakat kifizették és kérte, hogy a bíróság állapítsa meg ezen meghatalmazás érvénytelenségét. Kérte továbbá, hogy az I.-II. és III.r. alpereseket a bíróság kötelezze a 2002. decembere és 2003. márciusa között felvett nyugdíjakkal való elszámolásra, illetve amennyiben ennek nem tudnak eleget tenni, kötelezze az I. és II.r. alpereseket egyetemlegesen a 2002. december havi nyugdíj, valamint a 2003. január havi nyugdíj összegeként 33.442 forint és 36.251 forint és ennek törvényes kamatai megfizetésére, valamint kérte kötelezni az I. és III.r. alpereseket egyetemlegesen a 2003. február és március havi nyugdíj (havonta 36.251 forint), valamint ezen összegek után 2003. március 1. napjától a kifizetés napjáig járó törvényes mértékű késedelmi kamat megfizetésére.

A felperes annak megállapítását is kérte a bíróságtól, hogy az I.r. alperes jogsértő módon adta át .. hivatalos tértivevényes leveleit a II.-III.r. alpereseknek, illetve ..nek, és annak megállapítását is kérte, hogy a különböző leveleket három esetben hamis rokoni fok feltüntetésével adták át. 

Az I.r. alperes a kereset teljes elutasítását kérte jogalap hiányában. Előadta: a postáról szóló törvény rendelkezése értelmében a szolgáltatás teljesítéséről a felperes részére nem adható ki adat, így az adatot hordozó nyugdíjszelvény sem, az adatszolgáltatáshoz való jog nem illeti meg az örököst. Az elszámolásra, illetve marasztalásra irányuló kereset vonatkozásában vitatta, hogy ilyen kötelezettsége fennállna, illetve előadta, hogy miután a nyugdíj még a jogosult életében kiadásra került, az nem képezte a hagyaték tárgyát, így a felperes annak kapcsán igényérvényesítésre nem jogosult.

A II.-III.r. alperesek ugyancsak a kereset teljes elutasítását kérték. Előadták: a felperes kereseti kérelme velük szemben elévült, továbbá a nyugdíjat valóban átvették, ez azonban csak formálisan történt meg, tekintettel arra, hogy a felperes néhai édesapja rossz fizikai állapota miatt nem tudta aláírni a nyugdíj átvételét igazoló papírt, a nyugdíjat azonban a kézbesítő közvetlenül ..nak adta át. Megjegyezték, hogy .. kirendelt gondnoka velük szemben igényt nem érvényesített, a felperes valójában édesapjával semmilyen kapcsolatot nem tartott, az I.r. alperes volt az, aki egyáltalán elintézte, hogy a felperes néhai édesapja nyugellátásban részesüljön. 

Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét teljes körűen elutasította és perköltség megfizetésére kötelezte az I.r. alperes irányában. Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét abban foglalta össze, hogy ő 2002. decembere és 2003. márciusa közötti nyugdíjakkal történő elszámolást kért, illetve elszámolás hiányában, a keresetben megjelöltek szerint annak az alperesek általi megfizetésére kötelezését. Az elsőfokú bíróság megállapította: elszámolásra kötelezés és ettől függően marasztalásra kötelezés egyidejűleg nem kérhető, mert amennyiben a bíróság az alpereseket a meghatalmazásra tekintettel megbízásra vonatkozó szabályok alapján esetlegesen elszámolásra kötelezné, akkor erről rendelkezne a határozatában. Olyan feltételes tartalmú ítéleti rendelkezést nem lehet hozni, amelyben elszámolás hiányában fizetési kötelezettséget lehetne előírni. Az elsőfokú bíróság a II.-III.r. alperesek vonatkozásában megállapította, hogy velük szemben a felperes kereseti követelése elévült és erre a megjelölt alperesek érdemben hivatkoztak. A 2002. decembere és 2003. márciusa közötti nyugdíjak tekintetében az elévülés a teljes igény tekintetében 2008. márciusában bekövetkezett, a felperes csak 2008. októberében vonta perbe a II. és III.r. alpereseket. Nem találta megalapozottnak a felperes arra történő hivatkozását, hogy ő már 2008. márciusában felszólító levelet írt a II. és III.r. alpereseknek, de a levelek a II-III. r. alperesek hibájából „nem kereste" jelzéssel érkeztek vissza. A „nem kereste" jelzéssel történő kézbesítés is megadott időpontban szabályszerűnek minősül, de az az elévülési időn túl történt. Az elsőfokú bíróság nem találta megalapozottnak a felperes azon hivatkozását sem, hogy csak a hagyaték átadását követően, a kijavító végzés jogerőre emelkedése napjától volt abban a helyzetben, hogy igényét érvényesítse. Az elsőfokú bíróság megállapította: ez a jogerőre emelkedés a felperes saját állítása szerint 2007. március 13-án bekövetkezett, ehhez képest több mint egy év telt el a II.-III.r. alperesek perbe vonásáig.

Az elsőfokú bíróság megállapította: miután a rendelkezésre álló adatokból megállapítható, hogy az I.r. alperes munkatársai a nyugdíjakat a II.-III.r. alpereseknek átadták, az I.r. alperes vonatkozásában semmilyen jogcím nem volt arra, hogy az I.r. alperes a felperes irányában elszámolással tartozna és más ok vagy jogcím sem merült fel arra, hogy az I.r. alperes teljesítésre lenne köteles a felperes irányába. Az elsőfokú bíróság a felperesnek a megállapításra irányuló kereseti kérelmeit sem találta alaposnak. Megállapította: felhívta a felperest annak megjelölésére, hogy az alperessel szemben milyen jogának megóvása végett szükséges a keresetben megjelöltek megállapítása, a felperes azonban ilyen jogot nem jelölt meg. Az elsőfokú bíróság kifejtette: a postáról szóló 2003. évi CI. törvény 30. § (3) bekezdés e) pontja értelmében a posta csak a feladónak, a címzettnek és az egyéb jogosult átvevőnek adhat tájékoztatást a szolgáltatás teljesítéséről, az örökös pedig nem tartozik ebbe a személyi körbe. Megállapította: a 79/2004. (IV. 19.) Kormányrendelet 16. § (2) bekezdése alapján az örökös egyéb jogosult átvevőnek sem minősül.

Az elsőfokú bíróság ítéletének indokolása külön tartalmazta azt, hogy a bíróság hány esetben tett eleget az elsőfokú eljárásban személyesen eljáró felperes irányában fennálló tájékoztatási kötelezettségének, illetve kitért a felperes eljárási kifogásában foglaltakra is. Ennek körében külön rögzítette, hogy a II.-III.r. alperesek irányában bírósági meghagyás kibocsátásának azért nem volt helye, mert ezt a felperes a per első tárgyalásán nem kérte.

Az elsőfokú bíróság ítélete ellen a felperes terjesztett elő fellebbezést. A felperes fellebbezésében (31. sorszámú irat) „elsősorban" azt kérte, hogy a bíróság kötelezze az I.-II.-III.r. alpereseket, hogy kártérítés jogcímén fizessék meg a 2002. december és 2003. március közötti nyugdíjak korábban megjelölt összegét a késedelmi kamatokkal együtt, „másodsorban" pedig azt kérte, hogy a II.-III.r. alperesek az átvett nyugdíjakkal számoljanak el.

A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta. A jogerős ítélet megállapította: a Pp. 247. § (1) bekezdése a másodfokú eljárásban történő keresetmódosítást általában kizárja. Ehhez képest a felperes keresetmódosítása, amely szerint elsődlegesen kártérítés jogcímén kéri marasztalni az alpereseket, a másodfokú eljárásban meg nem engedett keresetmódosításnak minősül, így azt a másodfokú bíróság nem vette figyelembe. A jogerős ítélet azt is megállapította, hogy hatályon kívül helyezésre és a tárgyalás megismétlésére alapot adó, lényeges eljárási szabálysértés az elsőfokú bíróság eljárásában nem történt, így az első fokú ítélet hatályon kívül helyezésére nem volt ok. A bírósági meghagyás kibocsátásának a jogi feltételei a II.-III.r. alperesekkel szemben nem álltak fenn, tekintettel arra, hogy a felperes a per első tárgyalásán erre irányuló kérelmet nem terjesztett elő.

A másodfokú bíróság kifejtette: az elévülésen túlmenően külön kell vizsgálni a felperes perbeli legitimációját. Vizsgálni kellett tehát azt, hogy a felperes néhai édesapja jogutódjaként jogosult-e a perbeli igények érvényesítésére. A hagyatékátadó végzésből az megállapítható, hogy a felperes néhai .. egyik örököse. Arra azonban semmilyen peradat nem merült fel és a felperes sem hivatkozott arra, hogy az örökhagyónak, illetve a nevében nyilatkozatot tenni jogosult kirendelt gondnokának bármilyen követelése lett volna a jelen per alpereseivel szemben. Kifejtette a másodfokú bíróság azt is, hogy nem lehet azt sem figyelmen kívül hagyni, hogy a felperesi igények az örökhagyó nyugdíjához kapcsolódnak, amely alapvetően a megélhetést, a létfenntartást szolgálja és nem a vagyonfelhalmozást. Ehhez képest megállapítható: a nyugellátás olyan jog, amely szorosan a jogosult személyéhez tapad. Ilyen esetben pedig jogutódlásra általában akkor van lehetőség, ha az igényt a jogosult érvényesíteni kívánja. Ezt még maga a felperes sem állította, de nem is bizonyította.

Az I.r. alperessel szemben az iratok kiadására vonatkozó igény elutasítása tekintetében a jogerős ítélet osztotta az elsőfokú bíróság indokait. Azt annyiban egészítette ki,  hogy adatszolgáltatásra néhai édesapjának jogutódjaként sem volt jogosult a felperes. A jogerős ítélet külön megállapította azt, hogy a jogelőd által adott meghatalmazás érvényessége tekintetében a Ptk. 199. §-a alapján a szerződésre vonatkozó szabályokat kell megfelelően alkalmazni. A szerződés semmisségére a Ptk. 234. § (1) bekezdése szerint bárki határidő nélkül hivatkozhat ugyan, de az állandó bírói gyakorlat értelmében az érvénytelenségre való hivatkozás esetén sem mellőzhető a jogi érdekeltség vizsgálata, márpedig a jogerős ítélet jogi álláspontjából következően az érvénytelenség megállapításához fűződő jogi érdekeltség a felperes esetében nem áll fenn.

A jogerős ítélettel szemben a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, amelyben elsődlegesen a jogerős ítélet megváltoztatását és a keresetnek helyt adó ítélet meghozatalát, másodlagosan a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára utasítását kérte, továbbá kérte az ügyben felmerült költségeinek megfizetésére kötelezését. Kérelmében a felperes kifogásolta, hogy a jogerős ítélet nem jelöli meg pontosan a kereset tárgyát, az eljárt bíróságok az irányában nem tettek eleget az egyediesített tájékoztatási kötelezettségüknek, több esetben nem volt kellő ideje az alperesi beadványokra való reagálásra sem. A felperes sérelmezte, hogy az eljárt bíróságok a bizonyítékokat helytelenül mérlegelték, azokból téves jogi következtetéseket vontak le, valamint a bíróságok figyelmen kívül hagyták az általa csatolt elmeorvos szakértői véleményt, amely arra vonatkozott, hogy az örökhagyó az ügyei viteléhez szükséges belátási képességgel nem rendelkezett. Így a nyugdíja vonatkozásában sem tudott érvényesen rendelkezni vagy annak átvételére érvényes meghatalmazást adni. A felperes  kérelmében az I.r. alperessel kapcsolatban előadta, hogy felelősségét a nyugdíjak vonatkozásában az alapozza meg, hogy érvénytelen meghatalmazásra szolgáltatta ki a nyugdíjak összegét. A II.-III.r. alperesek pedig ugyancsak érvénytelen meghatalmazás alapján jutottak hozzá a nyugdíjak összegéhez. A felülvizsgálati kérelem érvelése szerint az eljárt bíróságok nem, vagy nem megfelelően döntöttek az elévülés kérdésében. A felülvizsgálati kérelemben a felperes külön kifogásolta bizonyítási indítványainak elutasítását, a II.-III.r. alperesek személyes meghallgatásának mellőzését, illetve az írásszakértő és az orvosszakértő kirendelésének mellőzését, valamint a Nemzeti Hírközlési Hatóság megkeresésének elmulasztását. A felperes álláspontja szerint az eljárt bíróságok elmulasztották a tényállás feltárását és nem tettek eleget indokolási kötelezettségüknek sem.

Az alperesek felülvizsgálati ellenkérelmet nem terjesztettek elő.

A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint alaptalan.

A Pp. 275. § (1) bekezdése értelmében a felülvizsgálati eljárásban bizonyítás felvételének helye nincs. A Kúria a felülvizsgálati kérelem elbírálása során a rendelkezésre álló iratok alapján dönt. A (2) bekezdés szerint a Kúria a jogerős határozatot csak a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálhatja felül. A Pp. 220. § (1) bekezdés c) pontja értelmében az írásba foglalt ítéletnek tartalmaznia kell a per tárgyának megjelölését. A jelen esetben az elsőfokú bíróság és a másodfokú bíróság is „irat kiadása és egyéb"  megjelöléssel határozta meg a per tárgyát. Ez a megoldás semmiféle jogszabályba nem ütközik és nem jelenti azt sem, hogy a felperes szerteágazó kereseti kérelmének valamennyi aspektusát ne vizsgálták volna meg az eljárt bíróságok. Nem történt tehát ebben a körben olyan eljárási hiba, amely akár a jogerős ítélet megváltoztatását, akár annak hatályon kívül helyezését indokolná.

A Pp. 247. § (1) bekezdése szerint a másodfokú eljárásban a keresetet megváltoztatni nem lehet. A Pp. 146. § (5) bekezdés a) pontja szerint nem minősül keresetváltoztatásnak, ha a felperes a keresettel érvényesített jog megváltoztatása nélkül, annak megalapozására újabb tényeket hoz fel vagy a felhozottakat kiigazítja. A Pp. 235. § (1) bekezdése szerint a fellebbezésben új tény állítására, illetőleg új bizonyíték előadására akkor kerülhet sor, ha az új tény vagy az új bizonyíték az elsőfokú határozat meghozatalát követően jutott a fellebbező fél tudomására, feltéve, hogy az - elbírálása esetén - reá kedvezőbb határozatot eredményezett volna. A jelen esetben ezek a feltételek nem valósultak meg, a fellebbezésben a felperes a kártérítés, mint elsődleges jogcím megjelölésével teljesen új jogcímet jelölt meg, ezért helytállóan állapította meg a jogerős ítélet azt, hogy a fellebbezési eljárásban tiltott keresetváltoztatást tett a felperes, ezért helytállóan utasította el azt minden további érdemi vizsgálat nélkül.

A felülvizsgálati kérelem tévesen tartalmazta azt, hogy az I.r. alperes vonatkozásában a jogerős ítélet elévülés címén utasította volna el a felperes keresetét. A jogerős ítéletből kitűnően ugyanis az elutasítás indoka a postáról szóló 2003. évi CI. törvény 30. § (3) bekezdésén és a 79/2004. számú Kormányrendelet 16. § (2) bekezdésén alapult, vagyis azon, hogy a felperes mint néhai .. jogutódja, nem olyan személy, akinek a posta a szolgáltatás teljesítéséről tájékoztatást adhatna. Jogszerűen állapította meg a jogerős ítélet azt, hogy a felperes az I.r. alperes vonatkozásában sem címzettnek, sem feladónak, sem egyéb jogosult átvevőnek nem tekinthető. A felperes örökösként sem tartozik olyan személyi körbe, aki tájékoztatásra jogosult lenne. Ez már csak azért sem állapítható meg, mert a felperes jogelődje a rendelkezésre álló adatok alapján semmilyen eljárást nem kezdeményezett az I.r. alperessel szemben, tehát az eljárás tekintetében sem következhetett be jogutódlás.

Helytállóan, jogszabálysértés nélkül állapította meg a jogerős ítélet azt, hogy a felperes jogelődjének, néhai ..nak a halála időpontjában nem állt fenn semmilyen követelése az I.-II.-III.r. alperesekkel szemben sem, ilyet kirendelt gondnoka sem érvényesített. Ehhez képest ilyen vonatkozásban a felperes jogutódként sem léphet fel. A hagyatékátadó végzésből megállapíthatóan a felperes által követelésként érvényesített nyugellátások nem képezték a hagyaték tárgyát, így a 2002. decembere és 2003. márciusa közötti nyugellátások a felperest értelemszerűen nem illethetik meg.

A Kúria szerint a II.-III.r. alperesek vonatkozásában az elévülés tekintetében hozott döntés sem jogszabálysértő. Az utolsó nyugdíj átvételére nem vitatottan 2003. márciusában került sor, az alperesekkel szemben peres igénnyel pedig csak 2008. őszén lépett fel a felperes. A 2008. márciusában küldött tértivevényes felszólító levél kapcsán a jogszabályi vélelem a kézbesítés vonatkozásában szintén az ötéves határidőn túli időpontban következett be. (Ha a levél „nem kereste" jelzéssel érkezik vissza, akkor a második kézbesítési kísérletet követő ötödik munkanapon kell kézbesítettnek tekinteni a küldeményt.) Így a felszólító levél az elévülés megszakítására nem volt alkalmas. A felperes által állított jogsértés és az igényérvényesítés között tehát több mint öt év eltelt, ezért a felperes igénye a Ptk. 324-327. §-ai alapján a II.-III.r. alperesek tekintetében valóban elévült.
 
A Pp. 123. §-a értelmében, ha a kereseti kérelem számadási kötelezettség megállapítására irányul, a felperes ezzel együtt kérheti az általa előterjesztett számadás helyességének megállapítását is. Megállapításra irányuló egyéb kereseti kérelemnek csak akkor van helye, ha a kért megállapítás a felperes jogainak az alperessel szemben való megóvása végett szükséges, és a felperes a jogviszony természeténél fogva vagy a kötelezettség lejártának hiányában vagy valamely más okból teljesítést nem követelhet. Helytállóan, jogszabálysértés nélkül állapították meg az eljárt bíróságok azt, hogy a megállapítási kereset előterjesztésének törvényi előfeltételei a jelen esetben hiányoztak. A felperes nem bizonyította azt, hogy a kért megállapításra a felperes jogainak az alperesekkel szemben való megóvása végett lenne szükség, illetve a megállapítás iránti külön igénynek maga mondott ellent a felperes akkor, amikor egyidejűleg marasztalást is követelt az elszámolás elmaradása esetén. Helytállóan állapította meg az elsőfokú bíróság azt, hogy vagylagos kereseti kérelem előterjesztésére nincs olyan módon lehetőség, hogy amennyiben nem következik be az elszámolás, akkor kerülhet sor az alperesek marasztalására konkrét összeg vonatkozásában.

Ugyancsak helytállóan, jogszabálysértés nélkül állapította meg a jogerős ítélet azt, hogy a nyugdíj átvételére a jogelőd által a II.-III.r. alpereseknek adott meghatalmazás érvénytelenségére a felperes jogutódként érdemben nem hivatkozhat. A Ptk. 234. § (1) bekezdése szerint a semmis szerződés érvénytelenségére - ha a törvény kivételt nem tesz - bárki határidő nélkül hivatkozhat. A semmisség megállapításához külön eljárásra nincs szükség. Helyesen emelte ki a jogerős ítélet azt, hogy a bírói gyakorlat értelmében az igényérvényesítéshez nem mellőzhető a jogi érdekeltség vizsgálata. Az eddig kifejtettek szerint a felperes jogi érdekeltségének azonban nem volt jogi alapja, mert az I.r. alperes a felperes irányában a korábbiak szerint nem volt adatszolgáltatásra kötelezett, illetve a felperes jogutódként sem léphet fel alappal az I.-II.-III.r. alperesekkel szemben.

A Pp. 7. § (1) bekezdése értelmében a bíróság - jogszabályban előírt esetekben - kérelemre segítséget nyújt ahhoz, hogy a fél jogai, illetve a törvényes érdekei védelmében bírósághoz fordulhasson. A (2) bekezdés szerint az (1) bekezdésben foglaltak teljesülése érdekében a bíróság köteles a felet - ha nincs jogi képviselője - perbeli eljárási jogairól és kötelezettségeiről, valamint a pártfogó ügyvédi képviselet engedélyezésének lehetőségéről a szükséges tájékoztatással ellátni. A Kúria szerint a tájékoztatási kötelezettség felperes által állított elmulasztása nem róható az elsőfokú bíróság terhére, hiszen az eddig kifejtettek alapján nincs olyan jogalap vagy jogcím, mely a felperes keresetét megalapozottá tehetné, így nincs olyan bizonyítási lehetőség sem, amely ismeretének hiánya a felperes számára hátrányt okozhatott volna. A jogalap érdemi hiányára figyelemmel az eljárt bíróságok megalapozottan mellőzték a felperes bizonyítási indítványait. Az elbírálhatóság tekintetében nem volt érdemi jelentősége annak, hogy az örökhagyó rendelkezett-e az ügyei viteléhez szükséges belátási képességgel, hiszen ebben a vonatkozásban részére eseti gondnokot rendeltek ki, és miután a II.-III.r. alperesek önmagában azt nem vitatták, hogy a nyugdíj átvételében legalábbis adminisztratív segítséget nyújtottak, szükségtelen volt írásszakértő kirendelése is.

 A felperes követelése a II.-III.r. alperesekkel szemben elévült, az I.r. alperes nem volt adatszolgáltatásra kötelezett a felperes irányában, illetve a kérdéses nyugdíjak nem képezték a hagyaték tárgyát, kártérítési igény pedig csak tiltott keresetmódosítással került előterjesztésre a másodfokú eljárásban. Ilyen módon megalapozottan állapították meg az eljárt bíróságok, hogy a felperes keresetének jogalapja teljességgel hiányzik, ezért megalapozottan utasították el a felperes keresetét.

Mindezek alapján a Kúria a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta. A perköltség viselésére a felperes köteles a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján. A pernyertes alpereseknél a felülvizsgálati eljárás kapcsán költség nem merült fel, ezért erről rendelkezni nem kellett. A felülvizsgálati eljárási illeték mértéke az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 50. (1) bekezdése alapján került megállapításra. A le nem rótt illetéket a felperes személyes költségmentessége folytán a 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése és 14. §-a alapján az állam viseli. 

Budapest, 2014. március 26. 

Dr. Baka András s.k. a tanács elnöke, Dr. Pataki Árpád s.k. előadó bíró, Dr. Kovács Zsuzsanna s.k.                                    bíró

                                     A kiadmány hiteléül:
AM
                                         írnok