Pfv.V.20.620/2014/7.

A Kúria a dr. Kreisz Gyula Máté ügyvéd által képviselt felperesnek a dr. Hudy Zoltán ügyvéd által képviselt I.r. és a személyesen eljárt III.r. alperes ellen kártérítés megfizetése iránt a Budapest Környéki Törvényszéken 11.P.20.290/2012. szám alatt folyamatban volt, és a Fővárosi Ítélőtábla 3.Pf.22.174/2012/4. számú ítéletével befejezett perében az I.r. alperes által előterjesztett felülvizsgálati kérelem folytán megtartott nyilvános tárgyaláson meghozta az alábbi

í t é l e t e t:

A Kúria a jogerős ítélet felülvizsgálattal támadott rendelkezéseit hatályon kívül helyezi, az elsőfokú ítéletet megváltoztatja, és az I.r. alperessel szembeni keresetet teljes egészében elutasítja.

Kötelezi a felperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg az I.r. alperes részére 1.500.000 (Egymillió-ötszázezer) forint együttes első- és másodfokú perköltséget, valamint  felülvizsgálati eljárási költséget.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az állam javára, felhívásra 5.224.900 (Ötmillió-kettőszázhuszonnégyezer-kilencszáz) forint együttes le nem rótt fellebbezési és felülvizsgálati eljárási illetéket.

Ez ellen az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s

A felperes és az I.r. alperes között 2003. év végén tervezési szerződés jött létre, amelyben az I.r. alperes kötelezettséget vállalt a felperes tulajdonában álló ingatlanon felépítendő családi ház építési engedélyezési terveinek elkészítésére. A szerződő felek, valamint a per korábbi II.r. alperese, az időközben megszűnt ... Kft. megállapodása alapján az I.r. alperes helyébe tervezőként a ... Kft. lépett.

A gazdasági társaság elkészítette a terveket, az építési hatóság pedig ennek alapján 2004. márciusában megadta az építési engedélyt. Ezt követően a perben nem szereplő, időközben szintén megszűnt ... Bt., amelynek a III.r. alperes a beltagja, az engedélyezési tervek alapján elvégezte a családi ház kivitelezési munkáit. Az elkészült lakóházra az építési hatóság 2004. december 07-én használatbavételi engedélyt adott.

2005. augusztusában, illetve szeptemberében a felperes észlelte, hogy az akkori jelentős esőzéseket követően a lakóépület több helyen károsodott, a teraszburkolat és a kéményalap megsüllyedt, és az épületen több helyen repedések keletkeztek.

A felperes keresetében 4.517.700 forint és járulékai, valamint 18.806.433 forint kártérítés megfizetésére kérte az alpereseket kötelezni. Az I.r. alperessel szembeni keresetét arra alapította, hogy az I.r. alperes az építési munka felelős műszaki vezetője volt, kötelezettségeit azonban nem megfelelően teljesítette.

Az alperesek érdemi ellenkérelme a kereset elutasítására irányult.

Az elsőfokú bíróság a 11.P.25.646/2008/46. számú ítéletében egyetemlegesen kötelezte az I.r. alperest és a ... Kft-t 4.517.700 forint és járulékai, valamint 18.806.433 forint megfizetésére. Kötelezte továbbá a III.r. alperest, hogy amennyiben a tartozás a ... Bt-től nem hajtható be, fizessen meg a felperes részére 4.517.700 forintot és járulékait, valamint 18.806.433 forintot. A Fővárosi Ítélőtábla a ... számú ítéletével az elsőfokú ítélet fellebbezett részét részben megváltoztatta, és az I.r. alperest és a ... Kft-t terhelő marasztalás összegét 18.806.433 forintra leszállította. A Legfelsőbb Bíróság azonban a ... számú részítéletével a jogerős ítéletet az I.r. alperes marasztalására vonatkozó rendelkezés tekintetében az elsőfokú ítéletre is kiterjedően hatályon kívül helyezte, és ebben a körben az elsőfokú bíróságot új eljárásra és új határozat hozatalára utasította. Egyebekben - a korábbi II.r. alperest, a ... Kft-t és a III.r. alperest érintően - a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.

Az így az I.r. alperessel szemben tovább folytatódott eljárásban az elsőfokú bíróság újabb ítéletében az I.r. alperest 4.517.700 forint és járulékai, valamint 18.806.433 forint megfizetésére kötelezte. Megállapította, hogy az I.r. alperes kötelezettsége a korábbi jogerős ítéletben meghatározott körben a ... Kft. kötelezettségével egyetemleges. A másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet részben megváltoztatta, és az alperest terhelő marasztalás összegét 18.806.433 forintra leszállította. Egyebekben az elsőfokú ítéletet helybenhagyta.

A jogerős ítélet indokolása szerint a felperes a per során nem tudta bizonyítani, hogy az építkezés megkezdését megelőzően megbízta az I.r. alperest a felelős műszaki vezetői feladatok ellátásával, erre vonatkozó megfelelő bizonyíték ugyanis nem keletkezett. Az I.r. alperes azonban nem vitásan aláírta a használatbavételi engedély beszerzéséhez szükséges azon nyilatkozatot, amelyben tanúsította, hogy az elvégzett építési munka a jogerős építési engedélynek és a hozzá tartozó jóváhagyott engedélyezési terveknek megfelelő, a rendeltetésszerű és biztonságos használatra alkalmas. Ez pedig arra utal, hogy a felek között a használatbavételi engedélyezési eljárásban való közreműködésre és az ehhez szükséges nyilatkozat megtételére, vagyis kizárólag e felelős műszaki vezetői részfeladat ellátására vonatkozó megbízási szerződés jött létre.

Ilyen megbízás esetében pedig - a jogerős ítélet indokolásában kifejtettek szerint - a felelős műszaki vezető eljárásához ugyanaz a felelősség kapcsolódik, mintha megbízása az építkezés megkezdésétől kezdődően valamennyi munka irányítására és a kapcsolódó feladatok elvégzésére kiterjedt volna. A használatbavételi engedélyhez szükséges nyilatkozat igazolja ugyanis az engedélyezési eljárásban a terveknek megfelelő kivitelezést, illetőleg az építménynek a rendeltetésszerű és biztonságos használatra való alkalmasságát. A felelős műszaki vezető mindezekre figyelemmel ilyen megbízás esetén akkor jár el gondosan, ha a nyilatkozatot csak abban az esetben adja meg, ha a terveknek megfelelő megvalósítást, illetőleg a munkálatok elvégzésének szakszerűségét utólagosan ellenőrzi és ennek alapján az épületet a rendeltetésszerű és biztonságos használatra alkalmasnak ítéli. Az I.r. alperes viszont a perbeli esetben e kötelezettségét nem teljesítette, a felperesnek az indokolt kijavítási költségből eredő kárát ezért köteles megtéríteni.

A jogerős ítélet ellen - annak hatályon kívül helyezése, az elsőfokú ítélet megváltoztatása és a vele szembeni kereset elutasítása iránt - az I.r. alperes élt felülvizsgálati kérelemmel.

Kifejtette, hogy a jogerős ítélet sérti a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.) 339. § (1) bekezdését, valamint a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Pp.) 206. § (1) bekezdését. Ténylegesen ugyanis nem vállalt és nem látott el felelős műszaki vezetői feladatokat, illetve részfeladatot a perbeli építkezés során, csupán a felperes kérésére aláírta a használatba vételi engedély beszerzéséhez szükséges műszaki vezetői nyilatkozatot. Kétségtelen, hogy ezzel az eljárásával megsértette az irányadó építési szabályok előírásait, a felperessel szembeni kártérítési felelősségét azonban ez a körülmény önmagában nem alapozhatja meg. Megjegyezte, hogy a felelős műszaki vezetői nyilatkozat aláírása és a felperes kára között egyébként sincs okozati összefüggés. A nyilatkozat megtételekor ugyanis a perbeli építkezés már befejeződött, vagyis a felperesnek a hibás teljesítésből eredő kára már bekövetkezett. Az épület eltakart részein lévő, csupán utóbb jelentkező rejtett hibákat a nyilatkozat megtételének időpontjában egyébként sem észlelhette volna.

A felperes felülvizsgálati ellenkérelme a jogerős ítélet hatályában való fenntartására irányult. Érvelése szerint a jogerős ítélet nem sérti a felülvizsgálati kérelemben megjelölt jogszabályokat.

Álláspontja alátámasztása érdekében a felperes a felülvizsgálati ellenkérelméhez újabb okirati bizonyítékot is mellékelt. A felülvizsgálati eljárásban azonban bizonyítás felvételére a Pp. 275. § (1) bekezdése szerint nem kerülhet sor. Az új bizonyítékot ezért a Kúria a jogerős ítélet felülvizsgálata során nem vehette figyelembe.

Az így elbírált felülvizsgálati kérelem alapos.

A Kúria a felülvizsgálati eljárás eredményeként megállapította, hogy a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemben megjelölt okból jogszabálysértő.

A felelős műszaki vezető az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (Étv.) korábban hatályban volt, de a jelen esetben irányadó 40. § (2) bekezdése és a korábban hatályos 51/2000. (VIII.09.) FVM-GM-KöViM együttes rendelet 2. § 7) pontja és 9. §-a értelmében az építési munkahelyen végzett építési- szerelési munkát irányító személy, aki felelős azért, hogy az építményt, építményrészt, szakmunkát a jogerős és végrehajtható építési engedélynek és a hozzá tartozó jóváhagyott engedélyezési terveknek, illetve a jogszabályban meghatározott kivitelezési terveknek megfelelően valósítsák meg, továbbá, hogy az építési tevékenységet a vonatkozó szakmai, minőségi és biztonsági előírások megtartásával szakszerűen végezzék el. Az építésügyi hatósági engedélyhez kötött építmények építőipari kivitelezési tevékenysége az Étv. 39. § (1) bekezdés b) pontjából kitűnően - egyebek mellett - csak akkor folytatható, ha az építés műszaki munkálatait az építési munka jellegének megfelelő és jogszabályban meghatározott szakképesítéssel és gyakorlattal rendelkező felelős műszaki vezető irányítja.

Tevékenységét a felelős műszaki vezető az ismertetett jogszabályi rendelkezések értelmében alapvetően a kivitelező alkalmazottjaként vagy megbízottjaként végezheti. Az általa e minőségében harmadik személyeknek, így az építtetőnek okozott károkért a polgári jogi kártérítési felelőssége ezért a Ptk. 348. § (1) bekezdésében és 350. § (1) bekezdésében foglaltaknak megfelelően alakulhat. Ezt nem befolyásolja az sem, ha díjazására - amint az a gyakorlatban, különösen családi házas építkezéseknél számos esetben előfordul - az építtető, a kivitelező és a műszaki vezető háromoldalú megállapodása alapján akként kerül sor, hogy a felelős műszaki vezető részére az őt megillető díjat a kivitelező díjától elkülönítetten, közvetlenül az építtető fizeti meg.

A gyakorlatban azonban - nyilvánvalóan a kivitelezés költségeinek csökkentése érdekében - számos esetben előfordul az is, hogy az engedélyköteles építési munkát ténylegesen felelős műszaki vezető közreműködése nélkül végzik el akként, hogy egy a műszaki vezetői feladatok ellátására jogosultsággal rendelkező személy, jellemzően a tervező, ingyenesen vagy jelképes ellenszolgáltatás fejében csupán mintegy a „nevét adja" az építkezéshez, vagyis - anélkül, hogy valóságosan kötelezettséget vállalna a műszaki vezetői feladatok ellátására - felelős műszaki vezetőként aláírja az építési hatósághoz benyújtandó iratokat. Ez az eljárás kétséget kizáróan jogellenes, a névlegesen felelős műszaki vezetőként feltüntetett személyt azonban a műszaki vezetői feladatok ellátásának elmulasztása miatt - miután erre vonatkozó kötelezettséget ténylegesen nem vállalt - kártérítési felelősség az építtetővel szemben nem terhelheti.

A másodfokú bíróság a bizonyítékok helyes értékelésével, jogszabálysértés nélkül állapította meg, hogy a perbeli építkezés esetében az I.r. alperes az építési munka megkezdésekor ténylegesen nem vállalt kötelezettséget a felelős műszaki vezetői tevékenység folytatására. Ezt önmagában a kivitelező képviselőjének, a III.r. alperesnek a perbeli nyilatkozatai is alátámasztják. Ha ugyanis az I.r. alperes valóban felelős műszaki vezető lett volna, az együttes rendelet 9. § a) pontja értelmében az ő feladata lett volna az építési-szerelési munka irányítása. A III.r. alperes nyilatkozata szerint ugyanakkor neki az I.r. alperessel nem kellett kapcsolatot tartania, vagyis fel sem merült, hogy a kivitelezést a valóságban az I.r. alperes irányítsa. A rendelkezésre álló iratokból - a másodfokú bíróság helyes megállapításának megfelelően - az tűnik ki, hogy a perbeli építkezésnek ténylegesen egyáltalán nem volt felelős műszaki vezetője.

Helytállóan mutatott rá ugyanakkor a másodfokú bíróság arra is, hogy valamely építési munka esetében egy-egy felelős műszaki vezetői részfeladatot különböző személyek is elláthatnak, vagyis a műszaki vezető nem kizárólag a teljes felelős műszaki vezetői tevékenység elvégzését, hanem abból egyes műszaki vezetői részfeladatok ellátását is vállalhatja. Ennek megfelelően nem volt elvi akadálya annak, hogy az I.r. alperes az együttes rendelet 9. §-ában meghatározott felelős műszaki vezetői feladatok közül a használatba vételi engedélyezési eljárásban való közreműködésre és az ehhez szükséges nyilatkozatok megtételére vállaljon kötelezettséget. Ilyen esetben tehát, ha az I.r. alperes ténylegesen ilyen kötelezettséget vállalt, és e kötelezettségei teljesítését elmulasztotta, az ezzel összefüggésben általa okozott károkért, ha ennek törvényi feltételei egyébként fennállnak, valóban sor kerülhet a polgári jogi kártérítési felelősségének megállapítására is.

A kártérítési igényt érvényesítő félnek azonban a Ptk. 339. § (1) bekezdése értelmében ilyenkor is bizonyítania kell kárát, a felelős műszaki vezető jogellenes magatartását, valamint a károkozó jogellenes magatartás és a kár közötti okozati összefüggést, a felelős műszaki vezető pedig kimentheti magát a kártérítési felelősség alól annak igazolásával, hogy kötelezettségei teljesítése érdekében úgy járt el, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható. A használatbavételi engedély kiadásához szükséges nyilatkozat aláírása ugyanis önmagában nem jelenti azt, hogy ezzel a felelős műszaki vezető felelősséget vállalt volna az építtetőnek az építési munkával összefüggésben bármely okból bekövetkezett valamennyi kára megtérítésére.

A felperes a perben a tervezési és a kivitelezési hibák kijavításának költsége, vagyis a ... Kft-vel létesített tervezési és a ... Bt-vel kötött építési szerződése hibás teljesítéséből eredő tapadókárok megtérítését kérte - a tényleges károkozók mellett - az I.r. alperestől mint felelős műszaki vezetőtől. E károkért az I.r. alperes a Ptk. 344. § (1) bekezdésében foglaltakra is figyelemmel a használatbavételi engedélyezési eljárásban való közreműködésre és az ehhez szükséges nyilatkozatok megtételére vonatkozó tényleges kötelezettségvállalás esetében is csak akkor tartozhat kártérítési felelősséggel, ha mulasztásai a károk bekövetkezéséhez vezető oksági folyamat jogi okból elválaszthatatlan részét képezték, vagyis a felperes károsodását az ő mulasztásai idézték elő vagy tették lehetővé. A használatbavétel engedélyezéséhez szükséges felelős műszaki vezetői nyilatkozat megtételének időpontjáig azonban a tervezés és a kivitelezés is befejeződött, a tervező és a kivitelező hibás teljesítése tehát egyaránt bekövetkezett. Az a körülmény ezért, hogy az I.r. alperes kellő gondossággal járt-e el a nyilatkozat megtételekor, a károk bekövetkezését nem befolyásolhatta, vagyis a felperes kára és az I.r. alperes esetleges mulasztása között nincs ok-okozati összefüggés. Nem állapítható meg az sem, hogy a bekövetkezett hibák kijavításának költsége kisebb lett volna, ha az I.r. alperes a nyilatkozat megtételét megelőzően az elvárható gondossággal ellenőrzi az elkészült művet, az akkorra már befejeződött építési munkát. Erre vonatkozó adatok ugyanis a perben egyáltalán nem merültek fel.

A tervező és a kivitelező hibás teljesítéséből eredő tapadókárokért mindezekre figyelemmel az I.r. alperes kártérítési felelőssége nem állapítható meg. Annak pedig a per eldöntése során nem volt jogi jelentősége, hogy a felelős műszaki vezetőt egyébként a tevékenysége kapcsán  milyen felelősség terheli, illetve általában terheli-e polgári jogi kártérítési felelősség, a perben ugyanis nem ebben a kérdésben kellett állást foglalni, hanem azt kellett megítélni, hogy a felperes által megjelölt konkrét tapadókárokért az I.r. alperes a Ptk. 339. § (1) bekezdése és 344. § (1) bekezdése alapján felel-e.

A kifejtettek értelmében a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (4) bekezdése szerint hatályon kívül helyezte, és helyette a jogszabályoknak megfelelő érdemi döntést hozott.

Az I.r. alperes első- és másodfokú perköltségét és felülvizsgálati eljárási költségét a Pp. 78. § (1) bekezdése értelmében a felperes köteles megfizetni. A le nem rótt fellebbezési és felülvizsgálati eljárási illeték állam javára történő megfizetésére a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése szerint szintén a felperes köteles.

Budapest, 2015. január 22.

Dr. Bartal Géza s.k. a tanács elnöke, Dr. Farkas Attila s.k. előadó bíró, Dr. Simonné Dr. Gombos Katalin s.k. bíró