Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság
10.K.31.298/2014/4.										
A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a dr. Domonkos Ferenc ügyvéd (cím) által képviselt felperes (cím) , a dr. Végh Zsuzsanna főigazgató megbízásából dr. Mihályffy Ágnes kormánytisztviselő (hivatkozási szám: ....) által képviselt Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal (cím) alperes ellen idegenrendészeti ügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt indított perében meghozta az alábbi

í t é l e t e t

A bíróság a felperes keresetét elutasítja.

Kötelezi a felperest, hogy az illetékügyben eljáró hatóság külön felhívására fizessen meg a magyar államnak 30.000.- (harmincezer) forint tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt kereseti illetéket.

Az ítélet ellen fellebbezésnek helye nincs.

I n d o k o l á s :

A felperes 2012. november 5. napján érkezett ... területére és első alkalommal 2012. szeptember 27. napján terjesztett elő tartózkodási engedély kiadása iránti kérelmet keresőtevékenység folytatása céljából, amelyre a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal ... II. számú Kirendeltsége a 2013. július 18. napján kiadott ... számú, 2013. október 17. napjáig érvényes keresőtevékenység folytatásacélú tartózkodási engedélyt. A felperes ennek birtokában 2013. július 18. napján keresőtevékenység célú tartózkodási engedély meghosszabbítása iránt nyújtott be kérelmet az alperes elsőfokú hatóságánál. A kérelméhez az 1 Kft.-vel 2013. július 17. napján kötött munkaszerződését, valamint a .... számú, 2015. augusztus 1. napjáig érvényes munkavállalási engedélyét csatolta. A fentiek alapján a felperest az 1 Kft.. 2013. augusztus 1. napjától árufeltöltő munkakörben a ... szám alatti munkahelyen 2015. augusztus 1. napjáig alkalmazza. Személyi alapbére havi 150.000.- forint volt. A kérelméhez csatolta továbbá az 1 Kft.. által kiállított kereseti igazolásokat, mely alapján 2013. január-június hónapokban bruttó 170.000.- forint jövedelme keletkezett. 

Az elsőfokú hatóság belföldi jogsegély keretében megkereste az adóhatóságot tájékoztatás nyújtás végett, arra vonatkozóan, hogy került-e ...as típusú (a kifizetésekkel, juttatásokkal összefüggő adóról, járulékokról és egyéb adatokról) bevallás benyújtásra a felperes vonatkozásában, illetve, hogy milyen adatokkal került a bevallás benyújtásra. Az adóhatóság által kiadott tájékoztatás értelmében a felperes havi munkaviszonyból származó és az adóhatóság felé bejelentett jövedelmének az összege a 2012. november 1-30 közötti időszakban 63.818.- forint volt, a 2012. december 1-31 közötti időszakban 108.000.- forint volt, továbbá 2013. január 1-június 30 közötti időszakban havi 57.000.- forint volt. Az adóhatóság arról is tájékoztatást nyújtott, hogy időközben az 1 Kft.. adózó helyesbítésnek minősülő bevallásai benyújtásra kerültek, melynek alapján a felperes havi munkaviszonyból származó jövedelme a 2013. január 1-június 30 közötti időszakban 170.000.- forint volt. 

A Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal ...a a ... számú, 2013. augusztus 21. napján kelt határozatával a kérelmező keresőtevékenység folytatásacélú tartózkodási engedély hosszabbítása iránti kérelmét elutasította, ezzel egyidejűleg a felperest az ... területéről ... területére kiutasította. Megállapította, hogy a felperes kiutasítási tilalom alatt nem áll. Az elsőfokú határozat indokolásában kifejtésre került, hogy a kérelmével összefüggésben igazolta, hogy rendelkezik érvényes munkavállalási engedéllyel és munkaszerződéssel, az elsőfokú hatóság megállapította, hogy a külföldi teljesítette a Harmtv. 20. § (1) bekezdésében, valamint a Vhr. 59. § (1) bekezdésében foglaltakat, így nevezett tartózkodási célját igazoltnak fogadta el. Az elsőfokú szerv rámutatott arra, hogy a felperes a ... megélhetés igazolására vonatkozóan a hatósággal valótlan tényt, hamis adatot közölt tekintettel a kérelmező adóbevallásaiban foglaltakra. Ennek alapján a Harmtv. 13. § (1) bekezdés f) pontja szerinti megélhetés igazolását nem fogadta el, az 1 Kft.. által kiállított és benyújtott kereseti igazolást a Vhr. 29. § (6) bekezdés g) pontja értelmében nem minősítette jogszerű keresőtevékenységből származó jövedelemnek. Egyebekben megállapította, hogy a felperes a ... tartózkodás teljes időtartamára vonatkozóan nem rendelkezik a megélhetését biztosító anyagi fedezettel. A felperes ... szálláshelyét igazoltnak fogadta el, továbbá az egészségügyi ellátások teljes körére vonatkozóan megállapította, hogy egészségügyi ellátásának költségeit biztosítani tudja. A Budapest Főváros Kormányhivatala ... által kiállított hatósági igazolvány alapján a felperes igazolta, hogy biztosítottnak minősül. Összességében megállapította, hogy a felperes a tartózkodási engedély hosszabbítása iránti kérelmét a Harmtv. 13. § (1) bekezdés f) pontja, a 18. § (1) bekezdés a) és b) pontja, valamint a Vhr. 29. § (5) és (6) bekezdései alapján elutasította, mivel a felperes a tartózkodáshoz szükséges jogszabályban meghatározott azon feltételeknek nem felelt meg, hogy nem rendelkezett a megélhetését, lakhatását és a kiutazás költségeit is biztosító anyagi fedezettel. Továbbá a felperes a tartózkodási jogosultság megszerzése érdekében az eljáró hatósággal valótlan tényt, hamis adatot közölt. 

Az elsőfokú határozattal szemben a felperes fellebbezett. Kifogásolta az elutasítás okának megalapozott voltát. Hangsúlyozta, hogy sem tudomása, sem befolyása nem volt arra, hogy a munkáltatója milyen adatokat közöl az adóhatósággal. A munkáltató a saját hibáját elismerte és korrigálta, következésképpen a felperes nem járt el jogellenesen, más mulasztása miatt őt szankcióval sújtani nem lehet. Az ezt igazoló iratokat beleértve a helyes tartalmú bevallásokat csatolta, melynek alapján a bejelentett tényleges bér az, amit a munkaszerződés tartalmaz. 

A fellebbezés folytán eljárt alperes a .... számú, 2013. december 13. napján kelt határozatával az elsőfokú határozatot az indokolás kiegészítésével helybenhagyta, ezzel egyidejűleg a felperest az ... területéről ... területére kiutasította. Kötelezte, hogy az ... területét a határozat jogerőre emelkedésétől számított 30 napon belül bármely határátkelőhelyen keresztül hagyja el. Megállapította, hogy a felperes kiutasítási tilalom alatt nem áll. A másodfokú határozat indokolásában számot adott arról, hogy a felperest jogi képviselője útján 2013. szeptember 17. napján hiánypótlásra hívta fel, hogy csatolja a ... megélhetését alátámasztó iratokat. A felperes 2013. október 7. napján benyújtotta a kért iratokat, így az 1 Zrt. igazolását arról, hogy a lakossági forint bankszámláján a látra szóló egyenleg 2013. október 2. napján 15 óra 15 perckor 500.000.- forint volt. A másodfokú szerv a jogorvoslati eljárás során megkereste az illetékes adóhatóságát tájékoztatás végett, hogy a külföldi munkáltatója valóban korrigálta-e a bérelszámolási hibát, illetve az önellenőrzés keretében benyújtott formanyomtatványokon milyen összegű havi jövedelme került feltüntetésre. Az adóhatóság 2013. november 5. napján kelt válaszirata szerint a 2012. november hónap tekintetében bruttó 100.455.- forint összegű munkabért bejelentő 1208M típusú nyomtatvány került benyújtásra, 2013. július hónap tekintetében 170.000.- forint munkaviszonyból származó bérjövedelmet feltüntető ... típusú bejelentőlap került benyújtásra, illetve 2013. augusztus és szeptember hónapok vonatkozásában 150.000.- forint munkaviszonyból származó bérjövedelmet feltüntető ... típusú bejelentőlap, valamint 2012. december hónapban egy ... jelű nyomtatvány is benyújtásra került az adóhatóság felé. A felperes 2013. szeptember 27. napján kelt nyilatkozata szerint tartási kötelezettség senkivel szemben nem terheli. A másodfokú hatóság megállapította, hogy a felperes a tartózkodási engedély meghosszabbítás iránti kérelme során a tartózkodási jogosultság megszerzése érdekében az elsőfokú eljárás során valótlan tényt közölt, mellyel kapcsolatban az elsőfokú hatóság vonatkozó részdöntését helybenhagyta. A másodfokú szerv kifejtette, hogy a valótlan tény közlése a ... tartózkodás egyik törvényi feltétele vonatkozásában a ... megélhetés igazolásával kapcsolatban bizonyosodott be. Hangsúlyozta, hogy a valótlan tényközlés az okiratok benyújtásával akkor is megvalósul amennyiben a külföldi nem tudott arról, hogy őt nem a munkaszerződésén feltüntetett jövedelem ellenében foglalkoztatta a munkaadója. Annak vizsgálata, hogy a felperesnek esetlegesen nem volt tudomása és befolyása arra, hogy a munkáltatója milyen adatokat közölt az adóhatósággal, továbbá, hogy a munkáltató a tévedést utólag korrigálta a másodfokú szerv álláspontja szerint a tárgyi eljárásnak nem célja, a tárgyi eljárás keretén belül a hatóságnak sem lehetősége, sem jogköre nincs, hogy a kérelmező tudati állapotát értékelje, vizsgálja, illetve nyomozóhatóságként tudati szándékot és eseményeket értékeljen. Megjegyezte, hogy a tartózkodási engedély meghosszabbítására irányuló eljárás a kérelmező kérelmére induló eljárás, ahol kizárólag a kérelmezőn múlik, hogy a jogszabályoknak való megfelelés érdekében milyen tartalmú iratokat csatol. A vonatkozó jogszabály nem tette a hatóság kötelezettségévé a szándékosság vagy gondatlanság vizsgálatát, hanem a megtagadásra okot adó körülmény fennálltakor a kérelem megtagadását rendelte el, mely körben az idegenrendészeti hatóságnak mérlegelési jogköre nincs. A másodfokú eljárás során a felperes megélhetését biztosító anyagi fedezet meglétét a másodfokú szerv a rendelkező részben megjelölt időpontig igazolnak fogadta el, az elsőfokú hatóság részdöntését megváltoztatta. Ugyancsak megváltoztatta az elsőfokú hatóság részdöntését abban, hogy a felperes tekintetében megállapította, hogy a felperes rendelkezik a tovább vagy visszautazáshoz szükséges feltételekkel. Összességében a másodfokú szerv a kérelem megtagadását a Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontja, mivel a kérelmező a tartózkodási jogosultság megszerzése érdekében az eljáró hatósággal hamis adatot, valótlan tényt közölt.

A felperes a keresetében az alperes határozatának a bírósági felülvizsgálatát, annak hatályon kívül helyezését, és a közigazgatási szerv új eljárásra kötelezését kérte. Álláspontja szerint a Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontjában foglaltakat a felperes nem követte el, hamis adatot, valótlan tényt a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatallal szembeni jogviszonyában nem közölt, egyértelműen bizonyította, hogy a kérelem mellékleteiben közölt adatok valódiak, és a munkáltató által az adóhatóság felé beadott adatok helytelenek, mely miatt az elvégzett önrevízió folytán a munkáltató az adóhatóság felé benyújtott javított anyagban már a felperesi kérelemhez mellékelt iratokban szereplő számokkal megegyező adatokat rögzített. Az alperes jogi hivatkozása a Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontjára vonatkozóan téves, mivel a munkáltató jogsértő magatartásáért a kérelmező felperest, akinek a munkáltató jogsértő magatartásáról sem tudomása, sem befolyása nem volt felelősségre vonni nem lehet. A munkáltató által kiadott foglalkoztatói nyilatkozatban a munkáltató a felelősségét elismerte, továbbá a rendelkezésre álló bérlisták alapján igazolható a munkáltató által a felperes számára ténylegesen kifizetett bérjövedelem. 

Az alperes a felperes keresetének az elutasítását kérte. Álláspontja szerint a kereset nem megalapozott. A hatóságok döntésének egyetlen alapja az az okirati bizonyítékokkal egyértelműen alátámasztott tény volt, hogy a felperes 2013. július 18. napján előterjesztett tartózkodási engedély meghosszabbítása iránti kérelméhez mellékelte az 1 Kft.. által kiállított kereseti igazolást, mely alapján 2013. január-június hónapokban bruttó 170.000.- forint jövedelme keletkezett, munkaszerződését, mely szerint a 2 Kft.-től jövedelme havi bruttó 170.000.- forint, nettó 113.350.- forint volt, továbbá csatolta az 1 Kft.-vel 2013. július 17. napján kötött munkaszerződését, mely szerint személyi alapbére 2013. augusztus 1. napjától havi bruttó 150.000.- forint volt. Ugyanakkor az adóhatóság 2013. augusztus 6. napján kelt tájékoztatása szerint a munkáltató 2012. november 1-30 közötti időszakra az összevont adóalapba tartozó jövedelmek összegére 63.818.- forintot, 2012. december 1-30 közötti időszakra 108.000.- forintot, 2013. január 1-június 30 közötti időszakra havi 57.000.- forintot jelentett be. Az adóhatóság tájékoztatása értelmében időközben benyújtásra kerültek az 1 Kft.. adózói javításai (helyesbítésnek minősülő bevallásai), melyek alapján a felperes munkaviszonyból származó jövedelme 2013. január 1-június 30 között havi bruttó 170.000.- forint volt. Az alperes álláspontja szerint az utólagos önrevíziók nem változtatnak azon a tényen, hogy a felperesnek az alapeljárás során benyújtott kereseti igazoláson havi bruttó 170.000.- forint jövedelem került feltüntetésre, ugyanakkor a felperes bejelentett jövedelme az adóhatóság tájékoztatása alapján 2012. novemberétől 2013. júniusáig nem érte el ezt az összeget, illetve ezen összeg arányos részét. Az alperes hangsúlyozta, hogy a felperes egészen az önrevízió napjáig azt a valótlan látszatot keltette a hatóság előtt, hogy havi bruttó 170.000.- forint munkabér ellenében kerül foglalkoztatásra. Hivatkozott a Harmtv. végrehajtásáról szóló .... (V. 24.) Kormányrendelet 29. § (6) bekezdés g) pontjára, mely szerint a harmadik országbeli állampolgár megélhetése igazolható különösen a kérelmező által ... területén folytatni kívánt vagy folytatott jogszerű keresőtevékenységből származó jövedelem igazolásával, mellyel kapcsolatban végső soron az alperes azon az állásponton volt, hogy további bizonyítási eljárás a tényállás tekintetében irreleváns és szükségtelen lett volna, mivel a jogszabályi előírások a kérelmező rendelkezésére álló jogszerűen szerzett jövedelmet annak igazolását, bizonyítását írják elő. A felperes az önrevízió napjáig nem rendelkezett ... megélhetését biztosító jövedelemmel, mivel jövedelme nem volt jogszerű. Kétséget kizáróan az nyer csupán megállapítást, hogy jogszerűen bejelentett munkaszerződésben szereplő jövedelemmel mindössze az önrevízió napja óta rendelkezik a felperes. Az alperes hangsúlyozta, hogy amennyiben a felperes megélhetését részben vagy egészben kereső tevékenység folytatása és ezáltal jövedelméből kívánja biztosítani, annak a jogviszonynak, és az abból származó jövedelemnek a tartózkodás teljes tartama alatt teljes mértékben jogszerűnek kell lennie, így a felperes tényleges munkavégzésének, munkakörének, munkaidejének a nettó és a bruttó bérének meg kell felelnie a hatóság rendelkezésére bocsátott okiratokban foglaltaknak. A munkaviszonynak a ... tartózkodás teljes ideje alatt ténylegesnek és jogszerűnek kell lennie. Mivel a felperes munkaviszonyával igazolta mind tartózkodási célját, mind megélhetését, így amennyiben a benyújtott foglalkoztatásra irányuló jogviszonyt igazoló okirat, különösen a munkaszerződés, munkavállalási engedély, kereseti igazolás, munkáltatói bejelentés kapcsán megállapítható, hogy annak tartalma nem valódi, nem vitatható, hogy a tartózkodási jogosultság megszerzése érdekében a valótlan tényközlés megvalósult. Figyelemmel arra, hogy a hamis adatközlés a ... tartózkodás egyik törvényi feltétele vonatkozásában a ... megélhetés igazolásával kapcsolatban bizonyosodott be, így egyértelmű, hogy a valótlan tényközlés célja a tartózkodási jogosultság megszerzése volt. A Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontja olyan kogens törvényi rendelkezés, mely nem tűr mérlegelést arra tekintettel a tartózkodási engedély meghosszabbítását meg kell tagadni. 

A felperes keresete az alábbiak szerint nem alapos.

1/ A harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (Harmtv.) 13. § (1) bekezdés a) pontja szerint három hónapot meghaladó tartózkodás céljából az a harmadik országbeli állampolgár utazhat be, illetve száznyolcvan napon belül kilencven napot meghaladó időtartamig az a harmadik országbeli állampolgár tartózkodhat ... területén, aki rendelkezik érvényes úti okmánnyal.

A felperes a ... számú 2022. március 30. napjáig érvényes úti okmánnyal rendelkezik.

2/ A Harmtv. 13. § (1) bekezdés d) pontja értelmében három hónapot meghaladó tartózkodás céljából az a harmadik országbeli állampolgár utazhat be, illetve száznyolcvan napon belül kilencven napot meghaladó időtartamig az a harmadik országbeli állampolgár tartózkodhat ... területén, aki igazolja beutazása és tartózkodása célját.

A felperes tartózkodása célját keresőtevékenység folytatásában jelölte meg, amelynek igazolására benyújtotta az 1 Kft.-vel kötött munkaszerződését, valamint a 2015. augusztus 1. napjáig érvényes munkavállalási engedélyét. A benyújtott okiratok alapján mind az első, mind a másodfokú hatóság megállapította, hogy a felperest az 1 Kft.. 2013. augusztus 1. napjától árufeltöltő munkakörben a ... szám alatti munkavégzési helyen foglalkoztatja. A fenti okiratokkal a felperes igazolta, hogy tartózkodásának célját, azaz teljesült a Harmtv. 20. § (1) bekezdés a) pontja szerinti előírás, mely szerint keresőtevékenység folytatása céljából tartózkodási engedélyt az a harmadik országbeli állampolgár kaphat, akinek tartózkodási célja, hogy a foglalkoztatásra irányuló jogviszonya alapján, ellenérték fejében, más részére, illetve irányítása alatt tényleges munkát végezzen.

3/ A Harmtv. 13. § (1) bekezdés c) pontja értelmében három hónapot meghaladó tartózkodás céljából az a harmadik országbeli állampolgár utazhat be, illetve három hónapot meghaladó időtartamig az a harmadik országbeli állampolgár tartózkodhat ... területén, aki rendelkezik a vissza vagy továbbutazáshoz szükséges engedéllyel.

Az alperesi hatóság határozata az elsőfokú hatóság vonatkozó részdöntését e körben megváltoztatta, és figyelemmel arra, hogy a külföldi igazolt megtakarítással rendelkezett, továbbá, hogy a tartózkodási engedély meghosszabbítása iránti kérelemben tett nyilatkozata szerint tartózkodási engedélye lejártát követően ... kíván visszatérni repülőgéppel a másodfokú szerv megállapította, hogy a kérelmező felperes rendelkezik a tovább vagy visszautazáshoz szükséges anyagi feltételekkel.

4/ A Harmtv. 13. § (1) bekezdés e) pontja szerint három hónapot meghaladó tartózkodás céljából az a harmadik országbeli állampolgár utazhat be, illetve három hónapot meghaladó időtartamig az a harmadik országbeli állampolgár tartózkodhat ... területén, aki ... területén rendelkezik szálláshellyel vagy lakóhellyel.

A felperes bejelentett ... szálláshelyeként a ... szám alatti ingatlant jelölte meg, melynek igazolására benyújtásra került a szálláshely bejelentőlapjának másolata, valamint az ingatlan tulajdonosának befogadó nyilatkozata, mely alapján a felperes határozatlan ideig lakhat az ingatlanban. Ennek alapján a menekültügyi hatóság mindkét fokon a felperes szálláshelyét igazoltnak fogadta el. 

5/ A Harmtv. 13. § (1) bekezdés g) pontja értelmében három hónapot meghaladó tartózkodás céljából az a harmadik országbeli állampolgár utazhat be, illetve három hónapot meghaladó időtartamig az a harmadik országbeli állampolgár tartózkodhat ... területén, aki az egészségügyi ellátások teljes körére biztosítottnak minősül, egészségügyi ellátásának költségeit biztosítani tudja.

Mindkét fokon eljárt idegenrendészeti hatóság az ... által kiállított igazolás alapján a felperest az egészségügyi ellátások teljes körére vonatkozóan biztosítottnak minősítette, az egészségügyi ellátások teljes körének költségeit a felperes biztosítani tudja.

6/ A Harmtv. 13. § (1) bekezdés f) pontja értelmében három hónapot meghaladó tartózkodás céljából az a harmadik országbeli állampolgár utazhat be, illetve három hónapot meghaladó időtartamig az a harmadik országbeli állampolgár tartózkodhat ... területén, aki  tartózkodása teljes időtartamára rendelkezik a lakhatását és megélhetését, valamint a kiutazás költségeit is biztosító anyagi fedezettel.

Ezen feltétel tekintetében az elsőfokú hatóság azt állapította meg, hogy a felperes a ... tartózkodás teljes időtartamára nem rendelkezik a megélhetését biztosító anyagi fedezettel. A másodfokú szerv a felperes rendszerese havi jövedelmére tekintettel az elsőfokú hatóság részdöntését megváltoztatta, mérlegelési jogkörében eljárva a felperes megélhetését biztosító anyagi fedezet meglétét a rendelkező részben megjelölt időpontig igazoltnak fogadta el. 

E körben a másodfokú szerv hangsúlyozta, hogy az alapeljárás során megérkezett adóhatósági tájékoztatás alapján megállapítható volt, hogy a munkáltató utólag korrigálta a felperes munkaviszonyból származó bérjövedelmének összegére vonatkozó adatokat. A másodfokú szerv hivatkozott arra is, hogy a felperes bankszámláján 2013. október 2. napján 500.000.- forint összegű megtakarítás állt rendelkezésre, ezzel kapcsolatban azonban számlaforgalmi kivonatok hiányában a pénzösszeg huzamos rendelkezésre állását nem tekintette igazoltnak, így az csak csekély mértékben értékelte a felperes javára a megélhetés vizsgálata során.

7/ A Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontja értelmében a tartózkodási engedély kiadását vagy meghosszabbítását - ha e törvény másként nem rendelkezik - meg kell tagadni, illetve a kiadott tartózkodási engedélyt vissza kell vonni, ha a harmadik országbeli állampolgár a tartózkodási jogosultság megszerzése érdekében az eljáró hatósággal hamis adatot, valótlan tényt közölt, vagy a tartózkodási cél vonatkozásában az eljáró hatóságot megtévesztette.

A másodfokú hatóság megállapította, hogy a felperes a tartózkodási jogosultság megszerzése érdekében a ... megélhetés igazolására vonatkozóan az eljáró hatósággal hamis adatot, valótlan tényt közölt, ugyanis az adóhatóság által kiadott tájékoztatás alapján bebizonyosodott, hogy a felperes havi munkaviszonyból származó és az adóhatóság felé bejelentett jövedelmének az összege ellentmondásban van, nem fedi a felperes által csatolt munkaszerződésben szereplő jövedelmet, mely szerint személyi alapbére havi bruttó 170.000.- forint. 

Egyetért a bíróság az alperessel abban, hogy a Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontja olyan kogens törvényi rendelkezés, amely kategorikusan maga után vonja a tartózkodási engedély meghosszabbítása iránti kérelem megtagadását, vagy a kiadott tartózkodási engedély visszavonását, amennyiben az abban foglaltak megállapításra kerülnek. Az idegenrendészeti hatóság tehát ez esetben olyan kötelező jogkövetkezményt alkalmaz, melynek alkalmazásától nem tekinthet el, és a tartózkodási engedély megtagadását nem mérlegelheti.

Rámutat a bíróság arra, hogy a .... (V. 24.) Kormányrendelet 29. § (6) bekezdés g) pontja értelmében a harmadik országbeli állampolgár megélhetése igazolható különösen a kérelmező által ... területén folytatni kívánt vagy folytatott jogszerű keresőtevékenységből származó jövedelem igazolásával.

A Harmtv. és a Kormányrendelet sem ad értelmező rendelkezést abban a vonatkozásban, hogy a Harmtv. és a Kormányrendelet jogfogalmai alapján mi minősül jogszerű kereső tevékenységből származó jövedelemnek. Ugyanakkor fogalmi definíciót a foglalkoztatás meghatározására ad, „a vonatkozó jogszabályokkal összhangban bármely munka vagy foglalkoztatási formát magában foglaló munkavégzésre irányuló jogviszony alapján történő, valamely munkáltató javára vagy irányítása alatt végzett tevékenység".

Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (Art.) 1. § (7) bekezdésében foglaltak alapján, amely a jognyilatkozatok adójogi értelmezésére vonatkozó általános szabályt fogalmazza meg, az adóhatóságnak jogosultságot biztosít arra, hogy adóügyi szempontból minősítse a szerződéseket. E szerint a szerződést, ügyletet és más hasonló cselekményeket valódi tartalmuk szerint kell minősíteni. Az érvénytelen szerződésnek vagy más jogügyletnek az adózás szempontjából annyiban van jelentősége, amennyiben gazdasági eredménye kimutatható.

E szabályra tekintettel a felperesnek az 1 Kft.. munkáltatóval való munkaviszonyából származó valós jövedelemként az adóhatóság felé bejelentett és adózott jövedelmet kellett figyelembe venni, a felperes és a munkáltató közötti munkaszerződésben megjelölt magasabb munkabér ebben a vonatkozásban olyan palástolt ügyletnek számít, melynek célja lehetett az Art-ban foglalt rendelkezések megkerülése.

A bíróság álláspontja szerint nem követett el jogszabálysértést az alperesi hatóság, amikor a jogszerű keresőtevékenységből származó jövedelemként az adóhatóság felé bejelentett jövedelmet fogadta el, és mivel ezzel nem egyezett meg a felperesnek a kérelméhez mellékelt jövedelemigazolása, az eljárt hatóság megfelelően alkalmazta a Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontjában rögzített kogens előírást. A jogszabályok célhoz kötött értelmezése alapján az adó elkerülése, a költségvetés megkárosítása nem megengedett. Éppen ezért a bevallott jövedelemnek a ténylegesen megszerzett jövedelemhez kell igazodnia. A Harmtv. rendszerében az alapvető jogszabályi cél az, hogy a tartózkodási engedélyek valóságos szerződéses és gazdasági eseményeket tükröző okiratok alapján kerüljenek kiadásra, az okiratok mögött ne bújjon meg a valóságtól eltérő, leplezett tartalom. Ennek tisztázása érdekében az idegenrendészeti hatóság akár helyszíni ellenőrzésre vagy akár az adóhatóság megkeresésére is jogosult. Mindezek alapján a bíróság arra az álláspontra helyezkedett, hogy a Harmtv. 18. § (1) bekezdés b) pontjának az alkalmazhatóságára az eljárt hatóság önállóan abban az esetben is jogosult, ha egyébként a Harmtv. 18. § (1) bekezdés a) pontjában foglaltak, sérelmei nem állnak fenn, azonban bebizonyosodik, hogy a benyújtott, a tartózkodásra jogosító igazoló okiratok nem valós adatot, tényt tartalmaznak. Ezzel összefüggésben pedig nem bír relevanciával az utólagos korrekció, az utólagos önellenőrzés eredménye, továbbá az sem, hogy az úgynevezett fekete, illetve szürke gazdaságra jellemző az, hogy az adóhatóság felé bejelentett jövedelem és a ténylegesen megszerzett jövedelem értelemszerűen nem esik egybe. Erre ugyanis jogszerűen megszerzett jövedelemként hivatkozni nem lehet, így az olyan keresőtevékenységből származó jövedelemigazolás, amely nem azonos tartalmú az adóhatóság felé tett munkáltatói bevallással, nem jogszerű, ugyanis tényleges célja az adótörvényben foglalt rendelkezések megkerülése.

Osztja a bíróság az alperes érvelését, mely szerint az önrevízió napjáig a tényleges foglalkoztatás alapján a munkaszerződésben megjelölt munkabér nem minősült jogszerű keresőtevékenységből származó jövedelemnek, mert nem egyezett meg a felperes vonatkozásában az adóhatóság felé tett bejelentésben foglaltakkal, ezért ahhoz valós gazdasági eredmény nem volt kapcsolható, valós gazdasági eredmény az adóhatóság felé bejelentett bérhez volt kapcsolható.

Mindezekre tekintettel a bíróság a felperes keresetét, mint alaptalant elutasította.

A perköltségről való rendelkezést a Pp. 78. § (2) bekezdése értelmében mellőzte.

A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt kereseti illeték megfizetéséről 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (4) bekezdése szerint rendelkezett.

Az ítélet elleni fellebbezés lehetőségét a Pp. 340. § (1) bekezdése zárja ki. 

Budapest, 2014. évi május hó 15. napján

								
								dr.Drávecz Margit Gyöngyvér	
										bíró