Pfv.VI.20.647/2014/7.szám

A Kúria a dr. Kopcsányi László ügyvéd, a Baka Ügyvédi Iroda ügyintéző: dr. Baka Levente Zsolt ügyvéd és a dr. Harkai Gergely ügyvéd által képviselt Pataky Miklós felperesnek a Büki és Koppány Ügyvédi Iroda ügyintéző: dr. Koppány Tamás Mátyás ügyvéd által képviselt I.r., a Zamecsnik, Pósfai és Társai Ügyvédi Iroda ügyintéző: dr. Zamecsnik Tamás ügyvéd által képviselt II.r., A Büki és Koppány Ügyvédi Iroda ügyintéző: dr. Koppány Tamás Mátyás ügyvéd által képviselt III.r., a Zamecsnik, Pósfai és Társai Ügyvédi Iroda, ügyintéző: dr. Zamecsnik Tamás ügyvéd által képviselt IV.r. alperes ellen kölcsön megfizetése iránt a Székesfehérvári Törvényszéknél 32.P.20.356/2012. számon megindított és másodfokon a Fővárosi Ítélőtábla 3.Pf.20.620/2013/4. számú ítéletével befejezett perében a jogerős ítélet ellen a II. és IV.r. alperes részéről előterjesztett felülvizsgálati kérelem folytán - tárgyaláson - meghozta a következő 

í t é l e t e t:

A Kúria a jogerős ítéletet hatályában fenntartja. 

Kötelezi a II. és IV.r. alpereseket, hogy 15 napon belül egyetemlegesen fizessenek meg a felperesnek 1.000.000 (egymillió) forint felülvizsgálati eljárási költséget, továbbá felhívásra az államnak 3.5000.000 (hárommillió-ötszázezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket. 

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye. 

I n d o k o l á s

Az I., II. és IV.r. alperesek igazgatósági tagjai, a III.r. alperes gazdasági igazgatója, felperes pedig részvényese volt a Zrt-nek. A felperes egyúttal a Kft. gazdasági társaság ügyvezetője is volt. 

2003-ban a Zrt. és a Kft. vállalkozási szerződést kötött. A vállalkozási szerződés keretében nyújtott szolgáltatás ellenértékét a Kft. kiszámlázta a Zrt-nek, ezen számlák ellenértékét - egyeseket késedelmesen - a Zrt. kiegyenlítette. Ezt követően a Kft. megszűnt. A felperes állítása szerint a Kft. tevékenységét finanszírozta, egyes követeléseit a gazdasági társaságtól megszerezte. Hivatkozott arra, hogy a kft. pótmunkákat végzett a Zrt-vel kötött vállalkozási szerződés keretében, erről számlát nem állított ki és a munkák kifizetése sem történt meg. Ezen összegek vonatkozásában késedelmi kamatigénye is volt. 2006. március 28-án a Zrt. készített egy kimutatást a Kft. felé fennálló kamattartozásáról, eszerint a 2006. évben történt kifizetések körében 19.711.049 forint, a 2004. évi kifizetések vonatkozásában pedig 50.279.927 forint tartozása állt fenn a Kft-vel szemben. 2008. február 22-én a 2007. augusztus 1-ig fennálló tartozás összegét táblázatszerűen mutatták ki. Erre az I.r. alperes kézzel ráírta, hogy „nyolcvanötmilió forint a vége." 

A III.r. alperes, mint a zrt. gazdasági igazgatója 2010. március 31-én készített egy kimutatást a Kft. felé fennálló tartozásukról, eszerint 2003-ban a Zrt. és a Kft. között létrejött vállalkozási szerződésből eredően a zrt. tartozása 89.622.271 forint. 

A fentieket megelőzően, 2009. szeptemberében az I.r. alperes kölcsönkért a felperestől a Zrt. részére 300.000 eurót. A felperes 100.000 euró készpénzt adott az I.r. alperesnek, míg a 200.000 eurót banki utalás útján teljesített. Eredménytelen felszólításokat követően a felperes 2010. szeptember 8-án kezdeményezte a zrt. felszámolását, amelyben hivatkozott a 300.000 euró kölcsönre, továbbá a Kft-től engedményezéssel megszerzett követelésre. Az alperesek szerették volna a zrt. felszámolását elkerülni, ezért hosszabb egyeztetés után 2010. november 12-én a felek között létrejött egy megállapodás. A szerződésben rögzítették, hogy az I., II., IV.r. alperes adósok tartozása 2010. október 1-ig 350.796 euró, illetve a korábbi kölcsöntartozás 88.740.000 forint. Ez utóbbi összeg valójában a Kft. által a felperesre engedményezett követelés volt. Az I., II. és IV.r. alperesek vállalták a tartozások megfizetését. 2011. január 1. és december 31. között részletfizetésben állapodtak meg az euró vonatkozásában is. A 30 napot meghaladó késedelmet a szerződés 5. pontjában oly módon szankcionálták, hogy minden 1.000.000 forint tartozás fejében a felperes egyoldalú nyilatkozattal az alperesek 1.500.000 forint névértékű részvényeit szerzi meg. A fenti tartalommal létrejött megállapodásra tekintettel a felperes ugyanaznap, 2010. november 12-én egy nyilatkozatot szövegezett meg, mely szerint ha a 2010. november 12-ei megállapodás teljesül, további követelése a Zrt-vel szemben nincs és felszámolási iránti kérelmét visszavonja. Ez utóbbi meg is történt, a Pest Megyei Bíróság a felszámolási eljárást a zrt-vel szemben megszüntette. 

Az alperesek a fenti megállapodás keretein belül 2011. február 20-án, a március 11-én és április 18-án 29.200 eurót és az I.r. alperes háromszor 3.000.000 forintot teljesített a felperesnek. 2011. július 31-én újabb megállapodást kötöttek a felek, ez azonban az abban foglalt feltétel teljesülésének elmaradása okán nem lépett hatályba. 

Az alperesek részéről további teljesítés nem történt, ezért a felperes keresetében kérte, hogy a bíróság kötelezze egyetemlegesen az alpereseket 278.843 euró, valamint annak 2011. április 19-től december 31-ig a jegybanki alapkamat 3 %-kal növelt összegének megfelelő, 2012. január 1-től pedig a jegybanki alapkamat kétszeresének megfelelő mértékű késedelmi kamat megfizetésére. Kérte az alperesek egyetemleges marasztalását 84.050.838 forintban, azzal, hogy ezen összeg után 2011. április 18-tól november 30-ig 9 %, 2011. november 30-tól 2012. január 1-jéig 9,5 %, 2012. január 1. után pedig a jegybanki alapkamat kétszeresének megfelelő mértékű késedelmi kamatra tartott igényt. 

Az alperesek a kereset elutasítását kérték. 

Az elsőfokú bíróság az I., II. és IV.r. alpereseket kötelezte, hogy fizessenek meg a felperesnek egyetemlegesen 15 nap alatt 84.050.838 forintot és annak 2011. április 18-tól járó késedelmi kamatát, továbbá 278.843 eurót és annak 2011. április 19-től 2011. december 31-ig az Európai Központi Bank által közzétett kamat 3   %-kal növelt összegének megfelelő mértékű késedelmi kamatát, 2012. január 1-től az Európai Központi Bank által közzétett kamat kétszeresének megfelelő mértékű késedelmi kamatot. Ezt meghaladóan a keresetet elutasította. 

Döntését azzal indokolta, hogy a 2010. november 12-ei szerződésben az I., II. és IV.r. alperesek vállalták az euró tartozás, valamint 88.740.000 forintos követelés megfizetését. A 2010. november 12-ei szerződéses nyilatkozatot a Ptk. 240. § (1) bekezdése (helyesen: 242. §) szerinti tartozáselismerésnek minősítette, ami a bizonyítási terhet megfordítja. Rámutatott, hogy nincs törvényi akadálya, hogy harmadik személyek megállapodás keretében kötelezettséget vállaljanak olyan tartozás megfizetésére, amelynek nem ők az adósai. Rámutatott, hogy a III.r. alperessel szemben a keresetet azért utasította el, mert ilyen kötelezettséget a III.r. alperes nem vállalt. Alpereseknek a szerződés színlelt voltára történő hivatkozását figyelmen kívül hagyta azzal az indokkal, hogy az alperesek tisztában voltak a szerződés tényleges tartalmával, nem állapította meg, hogy az alperesek kényszerhelyzetben lettek volna a szerződés aláírásakor, illetve megállapította, hogy a felperes részéről a felszámolási kérelem előterjesztése nem jogellenes magatartás, amely jogellenes fenyegetésnek lenne tekinthető. A szerződés uzsorás jellegét sem találta megállapíthatónak, a felperes részéről megvalósuló aránytalan előnyszerzés célzata hiányában. Az I., II., IV.r. alperesek ingyenes kötelezettségvállalását olyannak találta, amely a feltűnő értékaránytalanságra való hivatkozást kizárja. 

Megállapította, hogy 82.740.000 forintos követelés tényleges jogcíme vállalkozói díj és annak késedelmi kamata. Mivel a 2010. november 12-ei szerződés tartozáselismerés, az alpereseket terhelte annak bizonyítása, hogy a Zrt. kifizette a Kft. vállalkozói díját és ez határidőben történt meg. Az azóta megszűnt Kft. részéről le nem számlázott követelés vonatkozásában rámutatott, hogy a határidőben történő teljesítést az alpereseknek kellett volna bizonyítania, amely nem történt meg. Az I. és III.r. alperesek e nyilatkozataira hivatkozással megállapította, hogy a Kft-t megillette olyan követelés, amelyet nem számlázott le, amelyet a felperes a Kft-től engedményezéssel megszerezhetett. Az I., III.r. alperes nyilatkozatára figyelemmel szükségtelennek találta a Zrt. könyvvizsgálójának és a Kft. utolsó ügyvezetőjének a tanúkénti kihallgatását. A késedelmi kamat mértéke vonatkozásában a 2010. november 12-ei megállapodásban foglaltakat vette alapul, míg az euro követelés után az Európai Központi Bank által közzétett kamatlábat tekintette irányadónak. 

A II., IV.r. alperes fellebbezése folytán eljáró másodfokú bíróság az elsőfokú ítélet nem fellebbezett részét nem érintve, fellebbezett rendelkezését helybenhagyta. Indokolásában rámutatott, hogy a 2010. november 12-ei megállapodás nem tartozáselismerés, de a Pp. 196. § (1) bekezdése szerinti teljes bizonyítóerejű magánokiratban foglaltakkal a felperes követelése megalapozottságát bizonyította. Utalt tovább arra, hogy a teljes bizonyítóerejű magánokirattal szembeni ellenbizonyítás az alpereseket terhelte. Álláspontja szerint ennek az alperesek nem tettek eleget. A II., IV.r. alperes fellebbezéséhez csatolt megállapodásokat a Pp. 235. § (1) bekezdésére hivatkozással a bizonyítékok közül mellőzte, mert azt új bizonyítéknak tekinthető, amely nem az elsőfokú határozat meghozatalát követően jutott a fellebbező alperesek tudomására és azok nem is az elsőfokú határozat jogszabálysértő voltának alátámasztására irányultak. Rámutatott, hogy a követelést nem teszi érvénytelenné csupán önmagában az, hogy a 2010. november  12-ei szerződésben a felek a tartozás jogcímét kölcsönként jelölték meg. Álláspontja szerint nem volt vitatott, hogy a Kft-nek a Zrt-vel pótmunka ellenértékeként követelése állt fenn, ez akkor is megállapítható, ha a kft. a zrt. felé követelését nem számlázta le. Rámutatott, hogy ezt igazolja az I. és III.r. alperes nyilatkozata, ugyanakkor a számla hiánya az engedményezésnek nem lehetett akadálya. Az elsőfokú bíróságnak felajánlott tanúbizonyítás mellőzését helytállónak találta arra hivatkozással, hogy nem merült fel peradat arra, hogy a kihallgatni kért személyek a felperes és a Kft. közötti engedményezésről érdemi információval rendelkeznek, így meghallgatásuktól további adat nem volt várható. 

A jogerős ítélet ellen a II., IV.r. alperesek nyújtottak be felülvizsgálati kérelmet. Ebben elsődlegesen a jogerős ítélet megváltoztatását és a felperes keresetének elutasítását kérték, másodlagosan a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárásra, új határozat meghozatalára utasítását kérték. Álláspontjuk szerint a jogerős ítélet megsértette a Pp. 3. § (3) bekezdésében, a Pp. 141. § (2) és (6) bekezdésében foglaltakat, mert őket a bizonyítási teherről a bíróság megfelelően nem tájékoztatta. Véleményük szerint a jogerős ítélet megsértette a Pp. 235. § (1) bekezdésében írtakat is, mert a fellebbezéshez csatolt megállapodásokat értékelni kellett volna, mivel azok nem minősíthetők új bizonyítéknak. Álláspontjuk szerint azzal, hogy a felperest a dr. H. G. ügyvéd képviselte - aki a felek között létrejött perbeli okiratokat szerkesztette -  sérült a Pp. 73/A. § (1) bekezdése és az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény rendelkezései. Vitatták, hogy a Kft-től a felperes engedményezéssel a megjelölt követelést megszerezte. Előadták, hogy a Kft.  utolsó ügyvezetőjét az elsőfokú eljárásban azért kérték tanúként kihallgatni, mert azzal azt kívánták bizonyítani, hogy a Zrt-nek nem volt tartozása a Kft. felé, ebből következően nem volt olyan követelés, amely engedményezés tárgya lehetett volna. Sérelmezték Sz-né P. Á-nek, a Zrt. könyvvizsgálója tanúkénti kihallgatásának mellőzését, előadták, hogy azzal azt kívánták bizonyítani, hogy a zrt-t sem tájékoztatták az engedményezésről. Az ebben a körben eltelt 5 évre figyelemmel a követelés elévült. Álláspontjuk szerint az eljárt bíróságoknak hivatalból kellett volna észlelniük, hogy jogcím hiányában nincs érvényes megállapodás, amely fizetési kötelezettséget keletkeztethetne. Hivatkoztak arra, hogy a fellebbezési eljárásban csatolt 2011. szeptember 12-ei és 2011. november 26-ai részvényvásárlással kapcsolatos megállapodások a felperes velük szembeni követelését megszüntették. 

A felperes felülvizsgálati ellenkérelme a jogerős ítélet hatályában fenntartására és a II., IV.r. alperesek perköltségében történő marasztalására irányult. 

A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott. 

A Kúria álláspontja szerint a jogerős ítélet az ügy elbírálásához szükséges mértékben tárta fel a tényállást és a helyesen megállapított tényállásból helyes jogi következtetést vont le, amellyel a Kúria is egyetértett. 

A felülvizsgálati kérelemben a II. és IV.r. alperesek alaptalanul állították, hogy a jogerős ítélet a megjelölt eljárásjogi, illetve anyagi jogi rendelkezéseket megsértette. Nem állapítható meg a  Pp. 3. § (3) bekezdésében, a Pp. 140. § (2) és (6) bekezdésében, a Pp. 141. § (2) és (6) bekezdésében írtak megsértéséből álló eljárási jogszabálysértés. Az eljáró bíróságokat a tájékoztatási kötelezettség az 1/2009. (VI.24.) PK vélemény 3. pontjából következően azon bizonyítandó tényekre terheli, amelyek - mint ahogy erre a felülvizsgálati ellenkérelmében a felperes helytállóan hivatkozott - az alperes védekezésének tartalmához kapcsolódónak. A 2010. november 12-ei megállapodásban ténylegesen a II., IV.r. alperesek a megállapodásban írt kölcsön és vállalkozói díj tartozás felperes részére történő megfizetését vállalták, ezért ehhez képest az elsőfokú bíróság által adott helytálló tartalmú tájékoztatásnak megfelelően azt kellett bizonyítaniuk, hogy nincs érvényes kötelezettségvállalásuk, illetve, hogy ilyen nem állapítható meg. Erről a II., IV.r. alpereseket az elsőfokú bíróság a kölcsön vonatkozásában a P.20.356/2012/17. sorszámú jegyzőkönyv 3. oldalán, a vállalkozói díjra nézve a P. 20.654/2012/6. sorszámú jegyzőkönyv 2. oldalán foglaltak szerint tájékoztatta. A II., IV.r. alperesek figyelembe nem vett teljesítésre és elévülésre az elsőfokú eljárásban nem hivatkoztak, ezért ebben a körben erre nézve - a bizonyítandó tényekre vonatkozólag - az elsőfokú bíróságot tájékoztatási kötelezettség nem terhelte. A releváns tényekre nézve ugyanakkor a szükséges tájékoztatás megtörtént, ezért az elsőfokú bíróság a II. és IV.r. alperesek által sérelmezett körben tájékoztatási kötelezettségét nem sértette meg. 

A jogerős ítélet nem sértette meg a Pp. 235. § (1) bekezdésében írtakat sem, mert a 2011. szeptember 12-i és 2011. november 26-ai részvényvásárlással kapcsolatos megállapodásokat a II. és IV.r. alperesek csupán a fellebbezésükkel egyidejűleg csatolták, így azok olyan új bizonyítéknak tekintendők, amelyeket a másodfokú eljárásban - mivel azok nem az elsőfokú eljárás meghozatalát követően jutottak a fellebbező alperesek tudomására és nem is az elsőfokú határozat jogszabálysértő voltának alátámasztására irányultak - érdemben nem lehetett értékelni. 

Az eljárt bíróságok nem tévedtek, amikor Sz-né P. Á., a Zrt. könyvvizsgálója, illetve a Kft. utolsó ügyvezetője tanúkénti kihallgatását mellőzték. Az a körülmény, hogy a Zrt-t az engedményezésről nem tájékoztatták még nem zárja ki az engedményezés megtörténtét. Az I.r. alperes és a III.r. alperes azonos tartalmú nyilatkozatából - mint ahogy arra az elsőfokú bíróság is helytállóan mutatott rá - további tanúbizonyítás nélkül egyértelműen megállapítható volt, hogy a Zrt. a Kft-nek vállalkozói díjjal tartozott. 

A felek között létrejött okiratot szerkesztő dr. H. G. felperesi képviselői eljárásával nem sérült a Pp. 73/A. § (1) bekezdése, hiszen a felperesi kötelező jogi képviselet ezáltal biztosított volt. Azzal, hogy dr. H. G. a felek között létrejött perbeli okiratokat szerkesztette, majd eljárt a felperes jogi képviseletében, nem sértett meg semmilyen képviseleti eljárására vonatkozó jogszabályt. Amennyiben ilyen körülmények között korábbi megbízójával szemben az ellenérdekű felperes képviseletét mégis elvállalta, az legfeljebb ügyvédetikai kérdést vethet fel, amelynek a jelen peres eljárás érdeme szempontjából nincs jelentősége. 

A Kúria nem osztotta a felülvizsgálati kérelemben foglalt azon álláspontot sem miszerint, az ügyben téves anyagi jogszabályalkalmazás történt. 

A II., IV.r. alperesek a követelés elévülésére csak a felülvizsgálati eljárásban hivatkoztak, így az eljárt bíróságok eljárásuk során nem sértették meg a Ptk.  elévülésre vonatkozó rendelkezéseit. A jogerős ítélet helytállóan marasztalta a II., IV.r. alpereseket a jogerős ítéletben foglalt körben, mert a II., IV.r. alperesek a 2010. november 12-ei megállapodással vállalták megfizetni az A. Zrt-nek a felperes felé fennálló kölcsönét, illetve vállalkozói díjtartozását. Ez a megállapodás a II. és IV.r. alperesek önálló kötelezettségvállalását jelenti, amely egyben önálló és érvényes jogcíme is a perbeli követelésnek. Helyesen döntöttek tehát az eljáró bíróságok, amikor az I., II. és IV.r. alperest a 2010. november 12-ei megállapodás alapján a jogerős ítélet szerint marasztalták. 

Mivel a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott jogszabályokat nem sértette meg, a Kúria - a fent kifejtettekre figyelemmel - a jogerős ítéletet a Pp. 275. §-ának (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta. 

A Kúria a Pp. 270. §-ának (1) bekezdése értelmében a felülvizsgálati eljárásban is irányadó 78. § (1) bekezdése szerint kötelezte az eredménytelen felülvizsgálati kérelmet előterjesztő II., IV.r. alperest a felperes javára a 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3. § (2), (5) és (6) bekezdése alapján a ténylegesen végzett ügyvédi tevékenységgel arányosan megállapított - a 4/A. § (1) bekezdése szerint Áfával növelt összegű - ügyvédi munkadíjból álló felülvizsgálati eljárási költség megfizetésére. 

A sikertelen felülvizsgálati kérelmet előterjesztő II. és IV.r. alperes a 6/1986. (IV.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján a feljegyzett felülvizsgálati eljárási illeték megfizetésére is köteles. 

Budapest, 2015. február 17. 

Dr. Kollár Márta s.k. a tanács elnöke, dr. Kiglics Attila s.k. előadó bíró, dr. Puskás Péter s.k. bíró

						A kiadmány hiteléül: 

Sz.Sz.					bírósági ügyintéző