A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság

Gfv.VII.30.102/2015/6.

A Kúria mint felülvizsgálati bíróság a dr. Herczeg Ferenc ügyvéd és a Nochta és Társai Ügyvédi Iroda által képviselt felperesnek a dr. Joó Éva ügyvéd által alperes ellen, kártérítés megfizetése iránt a Sz.i Törvényszéken 8.G.40.055/2012. számon indított perében, a Pécsi Ítélőtábla Gf.IV.40.012/2014/28. számú jogerős ítélete ellen a felperes részéről 50. sorszám alatt előterjesztett felülvizsgálati kérelem alapján indult eljárásban meghozta a következő

 í t é l e t e t:

A Kúria a jogerős ítéletet hatályában fenntartja.

Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 317.500 (háromszáztizenhétezer-ötszáz) Ft felülvizsgálati eljárási költséget, továbbá az államnak, az adóhatóság felhívásra 3.500.000 (hárommillió-ötszázezer) Ft le nem rótt felülvizsgálati eljárási illetéket.

Ez ellen az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s

A felülvizsgálati kérelem elbírálása szempontjából jelentős tényállás a következő:

I. 

A felperes többségi tulajdonában álló W. Rt. (a továbbiakban: Rt.)- mely az alperes jogelődje (a továbbiakban: alperes) által építési-szerelési munkákra kiírt közbeszerzési pályázatokon több alkalommal nyertesként végzett - közbeszerzési eljárást követően, 2001. július 16-án 743.000.000 Ft összegű bruttó átalányáron kötött az alperessel vállalkozási szerződést, melyben az Rt. vállalta a PFO és a BFO átalakítása és bővítése munkáinak elvégzését („Otthonok” szerződés).
2002. július 5-én az alperes közgyűlésének 58/2002.(VII.5.) számú határozata úgy rendelkezett, hogy az alperes az Rt.-vel kötött vállalkozási szerződést 2002. július 20-ára felmondja, egyben felhatalmazta az alperes elnökét a hátralévő munkák befejezésére vonatkozó közbeszerzési eljárás lefolytatására. A közgyűlés elnöke 2002. július 8-án kelt levelében - melyet az Rt. július 9-én vett át - a szerződést 2002. július 20-ára felmondta.
Az Rt. a felmondás közlését követően próbált egyeztetéseket folytatni az alperessel a szerződés módosításával új határidők megállapítása érdekében, sikertelenül. Az alperes közgyűlése a 2002. szeptember 27-i rendkívüli ülésén tárgyalta meg az Rt. szerződésmódosítási javaslatát, azt azonban nem fogadta el. 
Az alperes a felmondást követően az „Otthonok” beruházás befejezésére új kivitelezőt keresett és a Közbeszerzési Értesítő 2002. október 9. napján megjelent 2002/41. számában, hirdetmény közzététele nélküli tárgyalásos eljárásban, kihirdette a nyertes ajánlattevőt. Az eljárás alkalmazását megalapozó körülmények ismertetése körében feltüntette, hogy „a beszerzés tárgyára vonatkozó építési munkát a W. Rt. végezte, melynek vállalkozási szerződését a T. Megyei Önkormányzat képviselő-testülete a vállalkozó késedelmes teljesítése miatt 2002. július 5-én felmondta.” 

Az Rt. keresetére a T. Megyei Bíróság által 1.G.17-03-000086/29. számon meghozott ítélet elleni fellebbezés alapján eljárt Pécsi Ítélőtábla Gf.II.30.003/2005/7. számú rész-közbenső ítéletében megállapította, hogy az alperes a 2002. július 5-én kelt jogellenes felmondása következtében az Rt.-nél felmerült kár 88%-áért tartozik felelősséggel. A Legfelsőbb Bíróság Pfv.VII.21.399/2005/6. számú rész-közbenső ítéletével a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.

II.

Az Rt. 2001. március 26-án alvállalkozói szerződést kötött a B. Rt. fővállalkozóval, mint megrendelővel a MBD szennyvízcsatornázásból eredő munkák elvégzésére (továbbiakban: M.-szerződés) 2.272.090.000 Ft alvállalkozói díj ellenében. A teljesítés határideje 2002. december 20. volt.
Az Rt. 2001. szeptember 14-én fővállalkozási szerződést kötött Sz. Megyei Jogú Város Önkormányzatával a szekszárdi szennyvíztisztító telep rekonstrukciójára (továbbiakban: Sz. szerződés) 535.031.580 Ft vállalkozói díj ellenében, a teljesítés határidejét 2003. július 30-ban határozták meg. 
A M. szerződést a fővállalkozó 2002. augusztus 7-én mondta fel, a Sz. szerződéstől a megrendelő 2002. szeptember 26-án elállt. 
Az Otthonok szerződéssel kapcsolatban benyújtott kereset el nem bírált része tekintetében folytatódó perben hozott jogerős ítéletében (T. Megyei Bíróság 15.G.40.045/2007/137; Pécsi Ítélőtábla Gf.II.30.165/2009/14; Legfelsőbb Bíróság Pfv.IX.20.753/2010/12. számú ítéletei) a bíróság megállapította, hogy 2001-2002-ben az „Otthonok szerződés” és az úgynevezett kapcsolódó szerződések (M. és Sz.) mellett az Rt.-nek további négy beruházásnál volt kivitelezői kötelezettsége, s ekkor tőkeerős, jól működő gazdálkodó szervezet volt. A perbeli három beruházás („Otthonok” szerződés-M. szerződés-Sz. szerződés) gazdálkodási és munkaszervezési szempontból egymással összefüggő szerződések voltak, közöttük kölcsönhatás állt fenn és az fenn is maradt az „Otthonok szerződés” megszűnéséig. Az „Otthonok szerződés” felmondása következtében előállt 641.457.000 Ft bevételkiesése miatt az Rt. nem tudta a másik két szerződés teljesítését finanszírozni. Az „Otthonok szerződés” felmondása közrehatott azon helyzet kialakulásában, amelyre tekintettel a másik két szerződést a megrendelők felmondták, illetve attól elálltak. Ugyanakkor rámutatott a bíróság arra is, hogy a finanszírozás megnehezülésében és a felmondásban, illetve elállásban (a M. szerződés és a Sz. szerződés tekintetében) az Rt. is közrehatott, melynek az arányát 50%-ban határozta meg.
Az Rt. az „Otthonok szerződés” jogellenes felmondása miatt indított perben, módosított keresetében - egyebek mellett - 150.000.000 Ft nem vagyoni kártérítés megfizetésére kérte kötelezni az alperest, mely keresetét a bíróság jogerősen elutasította.

**

A T. Megyei Bíróság 2003. augusztus 5-én kelt Fpk.17-02-000170/34. számú végzésével megállapította az Rt. fizetésképtelenségét, elrendelte felszámolását, melyet 2003. szeptember 11-én, a Cégközlöny 2003/37. számában tett közzé.

**

Az Rt. 2001. március 28-án 129.551.521 Ft tőke, a 2000. december 31-ig felmerült 533.000.000 Ft kamat és 2001. január 1-től 850.168.203 Ft tőke után a teljes kifizetésig esedékessé váló kamatok biztosítékaként, a felperes a tulajdonában álló, a W. Rt. névre szóló részvényeiből 54.750.000 Ft névértékű részvényt óvadékba adott a M. Rt. részére. A megállapodás szerint a M. Rt. közvetlenül kielégíthette magát akként is, hogy a részvényeket névértéken a W. Rt. tartozásába beszámítja és így ő válik a W. Rt. részvényesévé.
2003. március 19-én a W. Rt. mint adós, a M. Rt. mint hitelező és felperes között  megállapodás jött létre, melyben rögzítették, hogy a szerződő felek között 2001. március 28-án kelt megállapodás megkötése óta a W. Rt.-nél számos, a tényleges teljesítést alapjaiban késleltető, elnehezítő gazdasági esemény következett be („Otthonok szerződés” megszűnése, stb.). E nem várt gazdasági események a felek közötti megállapodásokban foglaltak szerint vállalt teljesítéseket részben meghiúsították, részben időben bizonytalanná tették, ezért a M. Rt. úgy nyilatkozott a megállapodásban, hogy a részvényekre átmenetileg igényt tart. A megállapodás szövege szerint a tulajdonszerzés kizárólagos célja: a cég helyi piaci régióban való kedvezőtlen megítélésének megváltoztatása, egy új piaci arculat kialakítása, lehetőség szerint a cég megfelelő munkákhoz segítése, összességében az Rt. hosszútávú működőképességének fenntartása. A M. Rt. könyveiben a részvények nulla Ft értéken szerepeltek. A részvényátadás célja az volt, hogy a M. Rt., mint többségi részvényes meg tudjon állapodni a hitelezőkkel. 
Az Rt. hitelezőivel való megállapodás sikertelensége után a M. Rt. és a felperes 2004. december 14-én kötött „megállapodás” megjelölésű okiratukban megállapították, hogy a részvényátadás célja a W. Rt. piaci arculatának átalakulása és ezáltal korábbi piaci pozícióinak visszaszerzése - ennek megkísérlése - volt. Miután a problémát nem sikerült megoldani, a M. Rt. az 54.700.000 Ft névértékű részvényt a felperesnek ellenérték fizetése nélkül visszaadta.

A 2002. szeptember 2-án kelt „részvény adásvételi szerződés és részvényekre vételi jogot alapító szerződés” megnevezésű okiratban a felperes, mint eladó és a F. Rt., mint vevő állapodtak meg a felperes tulajdonában álló 20.250 darab, egyenként 1.000 Ft, összesen 20.250.000 Ft névértékű részvénynek 221 Ft/db piaci áron történő értékesítéséről, összesen 4.475.250 Ft vételár ellenében. 
2003. szeptember 4-én a F. Rt. a részvényeket K.Gy. részére értékesítette a korábbi, általa fizetett vételár ellenében. A felperes és K.Gy. 2008. június 26-án kelt megállapodásukban rögzítették, hogy K.Gy. tulajdonképpen kiváltotta a F. Rt.-nél lekötött fedezetet, s a részvényekből 6.750.000 Ft névértékű részvényt 2004. július 13-án visszaadott a felperesnek, majd további 38.500.000 Ft névértékű részvényt is átadott a felperes részére 2008. június 26-án.

**

A felperes, mint a W. Rt. résztulajdonosa, jogi képviselője útján a 2007. július 5-én kelt, az alperes jogelődje Közgyűlésének elnökéhez címzett, és az alperes jogelődjéhez 2007. július 9-én érkezett levelében közölte, hogy az „Otthonok szerződés” jogellenes felmondását követően a felperesnek jelentős kára származott, legalább 150.000.000 Ft vagyoni hátrány érte. Felhívta az alperest 150.000.000 Ft felperes bankszámlájára történő átutalására 15 banki munkanapon belül, és további kárigénye tekintetében jogfenntartással élt.

**

A felperes keresetében a részvényei elértéktelenedése miatt bekövetkezett vagyoni kára, és nem vagyoni kára megtérítésére kérte kötelezni az alperest. Az eljárás első szakaszában a károkozás időpontjaként 2002. július 5-ét határozta meg azzal, hogy számára a kár a 2002. szeptember 27-én született, az alperesnek az Rt. szerződésmódosító javaslatát elutasító határozatával realizálódott, a kár bekövetkezésének végleges időpontját 2003. február 28-ában jelölte meg.
Az alperes érdemi ellenkérelmében a kereset elutasítását és a felperes perköltségben való marasztalását kérte. Hivatkozott arra, hogy a felperes kártérítési igénye elévült. A felperesnek a kereshetőségi joga is hiányzik, mert nem volt az „Otthonok szerződés” alanya. 

Az elsőfokú bíróság a keresetet elutasította: a nem vagyoni kártérítés iránti igényt elévülése miatt, a vagyoni kártérítési igényt pedig azért, mert azt megalapozatlannak találta. A felperes fellebbezése alapján eljárt másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta.
A Kúria a Gfv.X.30.142/2012/11. számú részítéletében a jogerős ítéletnek a felperes nem vagyoni kártérítés megfizetése iránt előterjesztett keresetét elutasító rendelkezését hatályában fenntartotta; a vagyoni kártérítés iránt előterjesztett keresetét elutasító rendelkezését hatályon kívül helyezte az elsőfokú bíróság 40. sorszámú ítéletére kiterjedően, és az elsőfokú bíróságot ebben a körben új eljárásra és új határozat hozatalára utasította.
A részítélet indokolásában a Kúria kifejtette, egyetért a felperes azon állításával, hogy a részvények értékcsökkenésének az oka nem feltétlenül kapcsolódik egy társaság összvagyona értéke csökkenéséhez vagy növekedésének az elmaradásához. Egy gazdasági társaság részvényeinek, üzletrészeinek (továbbiakban: részvény) az értékét nem kizárólag a társaság könyveiben szereplő eszközök értéke adja, hanem profittermelő képessége, fejlődési lehetőségei, piaci kapcsolatai, azaz a gazdasági életben elfoglalt helyzete. Amennyiben egy vállalkozás fejlődőképes, a tulajdonosok joggal bízhatnak abban, hogy befektetett tőkéjükből - melynek a megjelenése a részvény - jövedelemhez jutnak (osztalék), vagy azt újra pénzeszközzé tudják változtatni. Ugyanakkor egy vállalkozás hiába rendelkezik nagy eszközértékkel, ha nem rendelkezik megrendeléssel, piaci kapcsolatokkal, úgy a tulajdonosok részvényeinek piaci értéke jóval alacsonyabb lehet, mint a társaság vagyontárgyai könyv szerinti értékének az egésze. A részvények forgalmi értékére a társaság vagyoni helyzetének alakulása kihatással van, de azt még számos egyéb tényező is befolyásolja, így az értékpapír piac aktuális helyzete, kereslet-kínálati viszonyok, a részvénytársaság jövőbeli eredményességével kapcsolatos várakozások, stb. (EBH2008.1885; Legfelsőbb Bíróság Gf.I.30.868/2001/4; Gf.IX.30.233/2006/11.). A jogerős ítéletben a bíróság - eltérő álláspontja miatt - nem határozta meg egyértelműen a felperes vagyoni kára bekövetkezésének időpontját, és nem vizsgálta meg, hogy az alperes magatartása miatt a kár bekövetkezésének időpontjában a részvények értékében valóban bekövetkezett-e a felperes által állított- az Rt. károsodásától független - értékcsökkenés.

A Kúria előírta, az elsőfokú bíróságnak, bizonyítás lefolytatása után meg kell állapítania, hogy mikor és milyen összegű kár következett be az alperes jogellenes magatartása következtében, a felperes tulajdonában álló részvények értékcsökkenése miatt, a felperes vagyonában.

**

A megismételt eljárásban a felperes módosított keresetében 829.154.040 Ft tőke és annak 2002. július 9-től számított kamata megfizetésére kérte kötelezni az alperest.

Álláspontja szerint a felperes és az alperes közötti deliktuális kárkötelem azzal keletkezett, hogy az „Otthonok szerződés” jogellenes felmondásának eredményeként a felperes részvényei értéktelenné váltak. Az alperesnek tudnia kellett, hogy jogellenes eljárása nem csupán a W. Rt. felszámolását, hanem a felperes személyes gazdasági-üzleti ellehetetlenülését is eredményezi. Hangsúlyozta, hogy keresetét az alperes magatartása miatt a felperes részvényei forgalmi értékében bekövetkezett csökkenés alapozza meg.

Az alperesi jogelődnek a vállalkozó szerződésszegésére alapított felmondása az Rt.-t a közbeszerzési piacról T. megyében és - a közbeszerzési eljárásról szóló 1995. évi XL. törvény (Kbt.) 46. § (2) bekezdés b) pontjára tekintettel - M. egész területéről kizárta. E rendelkezés ugyanis azt jelentette, hogy a pályázónak nem lehetett korábbi pályázaton elnyert munkával kapcsolatos lezáratlan olyan jogvitája, amelyben a szerződésszegése felmerült.

A károkozó magatartás időpontját 2002. július 5. napjában, a kár bekövetkezése időpontját 2002. július 9. napjában, a közgyűlési határozat kézbesítésének időpontjában határozta meg. Az elévülés megszakításaként hivatkozott a 2007. július 5-én kelt és az alperesi jogelődhöz 2007. július 9-én megérkezett írásbeli felszólításra.

Az alperes érdemi ellenkérelmében a kereset elutasítását és a felperes perköltségben való marasztalását kérte. Védekezése szerint a kártérítési igény elévült, másrészt nem az alperesi jogelőd jogellenes felmondása okozta a W. Rt. ellehetetlenülését.

Az elsőfokú bíróság a keresetet elutasította. Megállapította, hogy a részvények forgalmi értékének csökkenése nem az alperesi jogelőd jogellenes magatartásával okozati összefüggésben következett be, hanem abban az alperesi jogelőd felmondása miatti vagyoncsökkenésen túl egyéb körülmények is közrehatottak.

A felperes fellebbezése alapján eljárt másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta. Az ítélet indokolásában a tényállást kiegészítette azzal, hogy a felperes részvényeinek elértéktelenedése az alábbi tényekből állapítható meg:

1) Az „Otthonok szerződés” felmondásából eredő árbevétel kiesés, amely 631.613.735 Ft volt. A felmondás az Rt. számára váratlanul következett be, az árbevétel kiesés likviditási problémákat okozott, megnehezítette a folyamatban levő, egymással gazdasági és munkaszervezési szempontból összefüggő projektek teljesítését. A felmondás következményeként az Rt. jövőbeli jövedelemtermelő képessége teljes mértékben bizonytalanná vált, a likviditási kockázat nagy biztonsággal előre vetítette a csőd kockázatát.

2) A felmondást követő események egymásból következő láncolata, a további szerződések felmondása - az „Otthonok szerződéssel” együtt számítva összesen 1.588.944.562 Ft bevétel kiesést eredményezett.

3) A fenti okok miatt az Rt.-t jelentős mértékű anyagi károk érték, amelyet az elmaradt bruttó vállalkozói díjra jutó fedezeti összeg jelentett, melynek értéke 376.885.040 Ft volt.

4) Az Rt. megítélése a jó hírnév elvesztésével jelentősen romlott a piacon.

A másodfokú bíróság úgy ítélte meg, helytállóan jutott arra a következtetésre az elsőfokú bíróság, hogy a perbeli esetben a kártérítési felelősség Ptk. 339. § szerinti feltételei nem állnak fenn. Részben azért, mert a felperes az alperesi jogelőd felmondása folytán az Rt.-nél bekövetkezett kártól független kárát nem bizonyította. Az általa állított kár - addig az időpontig, amíg a részvények a tulajdonában voltak - látszatkár. A részvények tulajdonjogának átruházásakor jelentkező valós kára (tényleges kár, elmaradt haszon) és az alperesi magatartás (felmondás) közti, a kártérítési felelősséget megalapozó releváns ok-okozati összefüggést pedig nem bizonyította. 

Abból indult ki, hogy a felperes részvényeinek felmondást megelőző forgalmi értéke 1.262.000.000 Ft volt. A F.-szerződés időpontjában a forgalmi érték 221 Ft/darab, a M. Rt. tulajdonába adáskor pedig 0 Ft volt.

A felperes a károkozó magatartást abban jelölte meg, hogy a tulajdonában álló részvények értéke az alperesi jogelőd felmondásának módja folytán csökkent, függetlenül az Rt. vagyoni helyzetétől és a társaság bekövetkezett kárától.

A kirendelt szakértők a felperesi részvények értékének csökkenését a társaság vagyoni helyzetének különböző módszerekkel történt vizsgálata alapján tudták csak megállapítani. M.Z. szakértő arra a kifejezett kérdésre, hogy mely tényekből vonta le azt a jogi következtetést, miszerint a felperes részvényeinek értéke a felmondás következményeként csökkent, csak olyan tényeket tudott felhozni, amelyek a társaságra ható tényezők voltak. A társaságnak okozott kár, a társaságot ért kedvezőtlen hatások következményeként vezette le a felperes részvényeinek értékcsökkenését. Ez pedig azt jelenti, hogy a felperes azt a tényt, miszerint a felmondás közvetlen károkozó hatást fejtett ki a részvényeire, nem bizonyította, így közömbös, hogy egyébként a részvények értékcsökkenése a felmondás és a részvények átruházása közt mely időpontban következett be.

A felperes által állított tény bizonyítatlansága folytán a másodfokú bíróság a jelen ügyben is irányadónak tekintette a Szegedi Ítélőtábla 2/2005. (VI.17.) kollégiumi ajánlásában foglaltakat. Egyetértett az elsőfokú bírósággal abban, hogy ha a részvények forgalmi értéke csökkent is a társaságot ért károkozás folytán, az a felperesnél - mindaddig, amíg a részvények a tulajdonában voltak - csupán látszatkár volt, amely az alperessel szemben kártérítésre nem ad alapot. Az ajánlásban kifejtetteket megismételve megállapította, hogy a felperes önálló kárigénye akkor merülhetett fel, amikor a részvényei tulajdonjogát másra átruházta, és így megszűnt a társasági vagyon közvetett tulajdonosa lenni.

A Ptk. 355. § (4) bekezdése alapján - utalva az EBH2008.1791. számú elvi bírósági határozatban közzétettekre - megállapította, hogy a részvényes tényleges kára az, ha a befektetett tőkéjéhez nem jut hozzá, míg elmaradt vagyoni előnye az, ha a részvényt nem tudja haszonnal értékesíteni. A részvényes tényleges kára és az elmaradt vagyoni előny az értékesítéskor következhet be, illetve állapítható meg. A kárigény ténybeli alapja, hogy a részvényes az általa megjelölt károkozó magatartás miatt (ok-okozati összefüggés) nem tudott az eladás eredményeként befektetéséhez hozzájutni (tényleges kár), abból haszonra szert tenni (elmaradt vagyoni előny). A szakértők hangsúlyozták, hogy a részvényes az értékesítéskor érzékeli az értékcsökkenést.

A felperes a F. Rt.-nek az 1.000 Ft névértékű részvényt 221 Ft-os vételárért értékesítette 2002. szeptember 2. napján, míg a felperes és a M. Rt. között 2003. március 19-én létrejött szerződés alapján a részvények 0 Ft értéken szerepeltek a M. Rt. könyveiben. A felperesnek azt kellett bizonyítania, hogy az alperesi felmondás időpontja és az értékesítés során elért vételár közti különbözet oka az alperesi felmondás volt, ezt a tényt azonban a perben nem bizonyította.

A szakértők megállapításaiból az következik, hogy a felmondás a társaság vagyonában okozott vagyoni hátrányt, az Rt. piaci pozícióit befolyásolta kedvezőtlenül, piaci hírnevét rontotta, likviditási helyzetét megrendítette. A felmondás ugyan elindított egy folyamatot, annak a későbbi eredményét - a társaság cégértékének, a felperesi részvények értékének nullára csökkenését - számos, a társaságban rejlő olyan ok idézte elő, amelyről az alperesnek tudomása nem volt, és ráhatása sem. Így az Rt. likviditási nehézségekkel küszködött, több alkalommal tagi kölcsönnel tőkepótlásra szorult, a romániai befektetés, és  a dunaföldvári ügylet szabad pénzeszközöket vont el. A felmondást követően a társaság „elvesztette jövőbe vetett hitét”, új szerződéseket nem kötött, közbeszerzési eljárásban nem indult.

Ha a felmondás a társaságot kedvezőbb gazdasági pozícióban éri, ha a felmondást követő események másként alakulnak, az eredmény is más lehetett volna, ezt a szakértők is megerősítették. Nem zárható ki az sem, hogy a felmondás nélkül a társaság nem került volna ugyanilyen helyzetbe, figyelemmel arra, hogy amúgy is likviditási nehézségekkel küzdött.

A felmondás időpontjában az alperes nem láthatta előre felmondása ilyen távoli következményeit, nem volt tőle elvárható ezek előre látása. Az új Ptk. 6:521. §-a ilyen esetben az okozati összefüggés megállapíthatóságát ki is zárja. Bár a jelen ügyben az új Ptk. nem alkalmazható, a Ptk. 339. §-ának helyes - az Alaptörvény 28. cikkével összhangban álló - a józan ész követelményét szem előtt tartó értelmezésével arra a következtetésre kell jutni, hogy a károkozó magatartás és az eredmény közötti olyan távoli ok-okozati összefüggésre, amely esetén az eredmény bekövetkezése vagy elmaradása jórészt a közvetlen károsult (a részvénytársaság) személyében rejlő okoktól függ, kártérítési igényt nem lehet alapozni. Ellenkező értelmezés oda vezethetne, hogy egy szerződéses kapcsolatban szerződést szegő fél végső esetben a szerződéses partnere, ezek tulajdonosai és akár további közvetett tulajdonosai tönkremeneteléért is felelős volna, ez az értelmezés azonban ellenkezik a józan ész követelményével.

A felperes felülvizsgálati kérelmében elsődlegesen kérte a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság ítéletének megváltoztatásával az alperes kötelezését a keresete szerint, kártérítés címén, 829.154.040 Ft tőke és annak 2002. július 9-től a teljesítés napjáig járó, a Ptk. 301. § alapján számított kamata, valamint a perköltség megfizetésére.

Másodlagosan kérte a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését az elsőfokú bíróság ítéletére is kiterjedően és az elsőfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára utasítását.

Állította, hogy a jogerős ítélet sérti a Pp. 180. § (1) bekezdését, 182. § (3) bekezdését, 206. § (1) bekezdését, 215. §-át, 221. § (1) bekezdését, a 2013. évi CLXXVII. törvény 1. §-át, az Alaptörvény X. cikkének (2) bekezdését, illetve az elsőfokú bíróság ítélete sérti a Pp. 164. §-át, 177. §-át, 180-182. §-át, 183/A. §-át. A jogerős ítélet sérti továbbá az EBH2008.1885. számú döntésben foglaltakat is. 

Felülvizsgálati kérelmét az alábbiakkal indokolta:

1) A másodfokú bíróság által megállapított tényállás hiányos, a bíróság a tényállásból mellőzte az alapszakvéleménynek a jogvita szempontjából kardinális jelentőségű megállapításait [Pp. 182. § (3) bekezdés, 206. § (1) bekezdés, 221. §]. Az együttes igazságügyi szakértői vélemény ugyanis arra a következtetésre jutott, hogy a részvények elértéktelenedésének oka az alperesi jogelőd felmondása volt, s annak időpontja 2002. július 5.

2) A jogerős ítélet a szakértői vélemény megállapításaival szemben olyan kérdésben hozott mérlegelési jogkörében döntést, amely kérdések megítélése különleges szakértelmet igényel [Pp. 206. § (1) bekezdés, 221. § (1) bekezdés]. A szakértők személyes meghallgatásuk során kifejtették, hogy a felmondás időpontjában következett be az értékcsökkenés, és ez az ok vezetett az okozathoz, azaz ezzel a felmondással megszűnt a közbeszerzési piac az Rt. számára és felszámolásba sodródott.

3) A jogerős ítéletben megállapított tényállás nyilvánvalóan okszerűtlen, logikai ellentmondást tartalmaz [Pp. 221. § (1) bekezdés, Alaptörvény X. cikk (2) bekezdés]. Jóllehet a jogerős ítélet azt a látszatot kelti, hogy a szakértői véleményt elfogadta, valójában a szakértői vélemény teljes figyelmen kívül hagyásával jutott arra a következtetésre, hogy a felperes az ok-okozati összefüggést nem bizonyította. A jogerős ítéletből következően a két ok - az alperes felmondása, illetve a társaságban rejlő okok - közül a jogerős ítélet az alperes felmondását kizárta az okok közül és a társaságban rejlő okokra vezette vissza a részvények elértéktelenedését. A felperes álláspontja szerint a társaságban rejlő okok már okozatok, a jogellenes felmondással kapcsolatos perben az Rt. közrehatását 12%-ban határozta meg a jogerős ítélet. Amennyiben a felmondást követő eseményekre is tekintettel kell lenni a részvények forgalmi értéke megítélésénél, akkor a „M. szerződés” és a „Sz. szerződés” vonatkozásában figyelemmel kell lenni arra, hogy az Rt. vagyoncsökkenésében bekövetkezett kárnál a bíróság jogerős ítéletében 50%-os közrehatást állapított meg az Rt. részéről.

4) Az Ítélőtábla az általa felvetett lehetséges kauzális kapcsolatot is arra az iratellenes megállapítására alapozta, hogy a társaság a felmondást megelőzően is likviditási nehézségekkel küzdött [Pp. 206. § (1) bekezdés, 221. § (1) bekezdés]. Erre vonatkozóan azonban az eljárásban adat, bizonyíték, szakértői vélemény nem áll rendelkezésre, s a szakértői vélemény szerint az Rt. likviditási helyzete nem volt rossznak mondható. A szakértői vélemény szerint a felmondást követően nyomban elértéktelenedtek a részvények, s az Rt. vagyonában a felmondást követően bekövetkezett vagyoncsökkenés és abban a társaság közrehatása a részvények forgalmi értékét már nem befolyásolta.

5) Az Ítélőtáblának a kauzalitás körében levont következtetése logikai ellentmondást és nyilvánvalóan helytelen következtetést tartalmaz [Pp. 206. § (1) bekezdés, 221. § (1) bekezdés]. Ha a társaságban rejlő okok szerepet is játszottak a részvények elértéktelenedésében, akkor több személy közös károkozásáról kell beszélni, mert a felperes nem azonos a társasággal. A másodfokú bíróság a szakértői vélemény ténymegállapításait, következtetéseit nem vitatja, azonban az általa mérlegelt bizonyítékok köréből ténylegesen teljes egészében kizárta.

6) A másodfokú bíróság az ügy érdemére is kihatóan eljárási szabályt sértett, mert annak ellenére állapította meg, hogy a felperes nem tudta bizonyítani, miszerint az alperes jogellenes felmondása közvetlenül okozta a részvények elértéktelenedését, hogy a szakértő kirendelésére irányuló bizonyítási indítványát elutasította, és a további kérdések kezdeményezésétől elzárta [Pp. 180. § (1) bekezdés]. A felperes azt akarta bizonyítani, hogy az Rt.-nek a közbeszerzési eljárásoktól való távolmaradása okozat.

7) A jogerős ítélet ellenkérelem hiányában, kifejezetten a szakértői véleménnyel szemben állapította meg, hogy a részvények elértéktelenedése a társaságban rejlő okok miatt következett be [Pp. 3. § (1)-(3) bekezdés, 215. §]. A bíróság az alperes ellenkérelmén való túlterjeszkedéssel a jogvita pártatlan elbírálásának objektív feltételeit hiúsította meg. 

8) Az ítélet indokaként megjelölt előreláthatóság hiánya, mint a felperesi kereset elutasításának indoka törvénysértő. A felperessel, mint közvetlen károsulttal szemben, a Ptk. 339. § (1) bekezdése alapján, fel sem merülhet az előreláthatóság hiánya. Az alperesnek nem a lehetséges károk bekövetkezésének a felmérése során kellett volna úgy eljárni, ahogy az az adott esetben általában elvárható, hanem a károkozó magatartás tanúsítása során. Tévesnek állította a jogerős ítéletben levont azt a következtetést, hogy a gazdasági társaság vagyonának értékcsökkenése a részvény értékét is szükségképpen csökkenti, a társasági vagyonnövekedés elmaradása pedig a részvény forgalmi értéknövekedés elmaradását is okozza. Ebből vonta le a másodfokú bíróság - tévesen - azt a következtetést, hogy valójában nincs szó önálló, külön érvényesíthető vagyoni hátrányról.

Kiemelte, hogy a felperes nem közvetett károsult, a jogellenes felmondás a felperes vagyonában közvetlenül okozott kárt. A károkozó magatartás és az eredmény között az ok-okozati összefüggés nem távoli, hanem ugyancsak közvetlen, s az eredmény bekövetkezése nem a közvetlen károsult személyében rejlő okoktól függ.

9) A felperes keresetének a Szegedi Ítélőtábla kollégiumi ajánlására hivatkozással történt elutasítása sérti az EBH2008.1885. számú döntésben kifejtetteket. A felperes nem a társaság vagyonának csökkenésére alapította a keresetét, a felperesnek lehet a társaság vagyoni helyzetének változásától elkülönült önálló kára, a részvények forgalmi értékében bekövetkező változás, értékcsökkenés nem látszatkár. A kár érvényesíthetősége a kár bekövetkezésének időpontjához igazodik.

A szakértői vélemény szerint a részvények elértéktelenedésének időpontja 2002. július 9. Ekkor a részvények 75%-a volt a felperes tulajdonában. A részvények értékvesztése miatt a felperesnél 946.695.750 Ft kár következett be, melyből 4.475.250 Ft megtérült a F. Rt.-vel kötött szerződésből. A Pécsi Ítélőtábla Gf.II.30.003/2005/7. számú ítélete szerint az alperes a jogellenes felmondással okozott kár 88%-át köteles megtéríteni, ami 829.154.040 Ft, keresetét tehát ezért módosította erre az összegre.

Álláspontja szerint a szakértői véleménnyel az alperes jogellenes felmondása és a saját vagyonában bekövetkezett kár - annak ténye, időpontja és összege - között az okozati összefüggést bizonyította.

A másodfokú bíróság téves jogi álláspontja miatt a megismételt eljárásban sem határozta meg egyértelműen a felperes kára bekövetkezésének az időpontját.

Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében kérte a jogerős ítélet hatályában való fenntartását, és a felperes eljárási költségben történő marasztalását. Álláspontja szerint a jogerős ítélet a tényállást helyesen, az iratokkal összhangban, a valóságnak megfelelően állapította meg. A döntés nem terjed túl sem a kereseti kérelmen, sem az ellenkérelmen. Amennyiben a felperesnek kára keletkezett, az a saját magatartására vezethető vissza, mert az alperes jogelődje nem tanúsított felróható magatartást vele szemben.

Ismételten kifejtette azt a védekezését, mely szerint a társaság tagja nem jogosult arra, hogy közvetlenül igényt érvényesítsen az alperessel szemben. Nem fordulhat elő, hogy egy társaság csődbe megy, felszámolják, a hitelezői kielégítetlenül maradnak, miközben a társaság tagjának a magánvagyona nő, mert külön kártérítést érvényesíthet, elkülönülten a társaságtól. Álláspontja szerint ez esetben sérülne a jogbiztonság, mint alkotmányos alapelv. A tagi felelősség kizárásával visszaélni nem lehet.

A Kúria a jogerős ítéletet a felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálta felül a Pp. 275. § (2) bekezdése alapján és azt a kérelemben állított okokból nem találta jogszabálysértőnek.

A Kúria elsőként megállapította, hogy az első és a másodfokú bíróság széleskörű bizonyítást folytatott le, s nem sértette meg a Pp. 180. § (1) bekezdésében és a 182. § (3) bekezdésében foglalt rendelkezéseket a szakértői bizonyítás során. A szakértői véleményt és a kiegészítő szakértői véleményeket is tartalmazó ügyben nem követett el jogszabálysértést a másodfokú bíróság akkor sem, amikor a szakértői véleményből az ügy eldöntése szempontjából általa jelentősnek értékelt tényeket emelte be határozatának indokolásába. Nem sértette meg az Alaptörvény X. cikkének (2) bekezdését sem, mert az a tudományos kutatások értékeléséről rendelkezik és nem egy szakértői vélemény bírósági eljárásban való felhasználásáról, értékeléséről.

Az elsőfokú ítélet felülvizsgálati kérelemben is sérelmezett jogszabálysértésével kapcsolatban a Kúria utal arra, hogy a másodfokú bíróság kifejezetten azért rendelte el a szakértői vélemény kiegészítését, illetve hallgatta meg személyesen a szakértőket, hogy a fellebbezésben  aggályosnak ítélt ellentmondásokat feloldja. A felülvizsgálati eljárás tárgya pedig a jogerős másodfokú ítélet [Pp. 270. § (2) bekezdése].

A Kúria megállapította, hogy a felülvizsgálati kérelemben foglaltakkal ellentétben, a másodfokú bíróság a kereseti kérelem és ellenkérelem keretei között hozta meg a döntését, és azt meg is indokolta, ezért nem valósult meg a felülvizsgálati kérelemben megjelölt Pp. 215. §-ának és a 221. § (1) bekezdésének megsértése sem.

A másodfokú bíróság nem az előreláthatóság, hanem az okozati összefüggés hiányára alapította határozatát, az új Ptk. 6:521. §-ának alkalmazására nem került sor. A másodfokú bíróság összehasonlításként utalt az új Ptk. rendelkezésére, külön megjegyezve, hogy az új Ptk. szabálya jelen ügyben nem alkalmazható.

A részvény értékének a megállapítása tekintetében a Kúria  továbbra is egyetért az EBH2008.1885 számú eseti döntésben foglalt állásponttal. Ennek azonban a következőkben kifejtettek miatt az ügy eldöntése szempontjából nincs jelentősége. 

A felperes a felülvizsgálati kérelmében alaptalanul hivatkozott a Pp. 206. § (1) bekezdésében foglaltak megsértésére. A jogerős ítélet a rendelkezésre álló tényeket nem okszerűtlenül, nem a logika szabályaival ellentétesen értékelte. E körben a felülvizsgálati bíróság  álláspontja a következő:

A Ptk. 339. § (1) bekezdése értelmében „[a]ki másnak jogellenesen kárt okoz, köteles azt megtéríteni. Mentesül a felelősség alól, ha bizonyítja, hogy úgy járt el, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható.”

A Ptk. ezen általános kárfelelősségi szabályából következően a felperes kártérítési igénye akkor lehet megalapozott, ha sikerrel bizonyítja, hogy van olyan jogilag megtéríthető kára, amelyet az alperes szerződésen kívüli jogellenes magatartása okozott, és amely magatartás alól a felperes nem tudja eredményesen kimenteni magát annak bizonyításával, hogy úgy járt el, ahogy az adott helyzetben általában elvárható.

A felperesnek tehát azt kellett volna sikerrel bizonyítania, hogy:

a) kára - részvényeinek értékcsökkenése - a W. Rt.-t ért kártól független, jogi értelemben megtéríthető kár,

b) amely jogilag értékelhető, közvetlen, adekvát okozati kapcsolatban áll az alperesi jogelőd jogellenes magatartásával.

ad.a) A kár fogalmát a Ptk. ugyan nem definiálja, de a kárért járó kártérítés Ptk. 355. § (1) és (4) bekezdése szerinti fogalmából, valamint a bírói gyakorlat és a jogtudomány által által a Ptk. 339. § (1) bekezdésére alapítottan kidolgozott adekvát kauzalitás - felelősséget megalapozó és kármértéket kijelölő - tanából vissza lehet következtetni a jogilag értékelhető, megtéríthető kár fogalmára is. Eszerint, (vagyoni) kár a károsult vagyonában a károkozó magatartás folytán jogi értelemben okozatosan bekövetkezett értékcsökkenés, a károkozó magatartás miatt elmaradt haszon és a károsultat ért hátrány kiküszöböléséhez (csökkentéséhez, elhárításához) szükséges költségek összege.

ad.b) A bírói gyakorlat és a jogtudomány is megkülönbözteti egymástól a természetes és a jogi okozatosságot. Természetes okozatosság egy esemény (magatartás) és annak eredménye (kár) között akkor áll fenn, ha az eredmény a magatartás hiányában nem következett volna be. Ez azonban nem jelenti egyúttal azt is, hogy az okozatosság a magatartás és a káreredmény között jogi értelemben is fennáll. Ha ez így volna, akkor a kártérítési jog nem tudná betölteni sem a kártelepítő, sem a preventív funkcióját. A káreredmény ugyanis túl sok jogilag egyáltalán nem befolyásolható okkal, emberi magatartással (egyéb eseménnyel) volna összefüggésbe hozható anélkül, hogy a káreredményre a hétköznapi élettapasztalat szerint adekvát, releváns befolyással lévő emberi magatartás kiválasztható lenne. A jogi okozatosság ennek a releváns, jogilag megragadható és befolyásolható emberi magatartásnak a kiválasztását célozza.

Jogi értelemben tehát egy magatartás a káreredménnyel akkor tekinthető okozatosnak, ha a magatartás a káreredmény olyan közvetlen, a mindennapi élettapasztalat szerint rendszeresen együtt járó oka, amely jogi szankció kiszabásával befolyásolható, amelyre a kártérítés kiszabásával a jog a jövőre nézve is - preventív módon - hatni tud, és amelynek káreredményét a kártérítés kompenzálni képes. Nem oka tehát a káreseménynek az a magatartás, amely a kárral túl távoli, közvetett oki kapcsolatban áll, illetve, amely a károkozó kártérítésre kötelezésével nem kompenzálható.

A kifejtettek szerint a jogi okozatosság szerepe kettős: kijelölni a jogilag megtéríthető közvetlen kárt, és azt a jogellenes magatartást, amely a bekövetkezett kár jogilag megragadható, befolyásolható oka.

A felperes által saját kára okaként megjelölt jogellenes magatartás a W. Rt. és az alperesi jogelőd közötti szerződés alperesi jogelőd általi felmondása volt, amely felmondás jogellenességét bírósági határozat jogerősen megállapította.
A Kúria álláspontja szerint helytállóan állapította meg a másodfokú bíróság, hogy a felperes sem a W. Rt. kárától függetlenül értékelhető, jogilag megtéríthető vagyoni kárát nem tudta bizonyítani, sem azt, hogy amennyiben bizonyítható lenne a jogilag megtéríthető, önálló kár, az az alperesi jogelőd jogellenes magatartásával jogilag releváns, adekvát okozati kapcsolatban állt volna.

A károsult részvényeinek forgalmi értékcsökkenése ugyanis annak következtében állt elő, hogy a W. Rt. gazdasági megítélése, jövedelemtermelő képessége - az alperesi jogelőd jogellenes felmondására is tekintettel - megromlott, megszűnt, ami az Rt. részvényese részvényének értékét is - mintegy reflexhatásként - csökkentette. Ez a hatás azonban közvetett, a részvénytársaság jogalanyiságából szükségszerűen következő jelenség, amely a részvénytársaságtól, annak létezésétől, konstrukciójától független, jogilag megtéríthető kárként - az adott tényállás mellett - nem értékelhető. A részvénytársaság károsodása nélkül ugyanis a felperes által állított kár az adott ügyben fogalmilag nem képzelhető el. A részvénytársaság kárától nem függetleníthető részvény értékcsökkenését támasztja alá az is, hogy a részvénytársaság jövedelemtermelő képességének a helyreállása egyben a részvény értékvesztését is kompenzálná, ellenben a részvény értékvesztésének a kompenzálása - önmagában - nem vezetne a részvénytársaság vagyonának, jövedelemtermelő képességének a helyreállásához.

Helytálló a másodfokú bíróságnak az okozati összefüggés hiányára, pontosabban az okozati láncolat elvágására vonatkozó álláspontja is. A felperes által állított jogellenes magatartás ugyanis a W. Rt. károsodásával állt közvetlen, adekvát okozati kapcsolatban, amelyért a részvénytársaság az alperesi jogelőddel szemben egyébként már sikerrel érvényesített kártérítési igényt. A felperes részvényeinek értékvesztése a társaság kárából eredő olyan további következmény, reflexhatás, amely az alperesi jogelőd jogellenes magatartásával csak közvetett kapcsolatban áll, jogilag okozatosnak ezért nem tekinthető. 

A felperes kárának a fentebb írtak szerint nem volt közvetlen, adekvát oka az alperesi jogelődnek a W. Rt.-vel kötött szerződése alperesi jogelőd általi jogellenes felmondása. 

A kifejtett indokokra tekintettel a Kúria megállapította, hogy a jogerős ítélet nem jogszabálysértő, ezért azt a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta.

A felperes felülvizsgálati kérelme alaptalan volt. A Pp. 270. § (1) bekezdése folytán alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése alapján ezért köteles megfizetni az alperes felülvizsgálati eljárással kapcsolatban felmerült költségét, amely az alperes jogi képviseletével összefüggő ügyvédi munkadíjból áll. Az ügyvédi munkadíj összegét a Kúria a bírósági eljárásban megállapítható ügyvédi költségekről szóló 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3. § (2) bekezdésének a)-c) pontja, (5)-(6) bekezdése, és a 4/A. § (1) bekezdése alapján állapította meg. Az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (Itv.) 59. § (1) bekezdése és a 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 15. § (1) és (3) bekezdése alapján a felperes köteles az illetékfeljegyzési joga folytán le nem rótt felülvizsgálati eljárási illeték megfizetésére is.

Budapest. 2015. július 14.

dr. Török Judit s.k. a tanács elnöke, dr. Csőke Andrea s.k. előadó bíró, dr. Pethőné dr. Kovács Ágnes s.k. bíró

A kiadmány hiteléül: