A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság

Pfv.I.20.495/2014/4.szám

A Kúria a dr. Magyar István ügyvéd (által képviselt felperesnek a dr. Hambalkó Dominika ügyvéd által képviselt alperes ellen végrendelet érvénytelenségének a megállapítása iránt a Fővárosi Törvényszék előtt 17.P.23.749/2009. számon folyamatban volt és a Fővárosi Ítélőtábla mint másodfokú bíróság 17.Pf.20.534/2013/3. számú ítéletével befejezett perében a jogerős ítélet ellen a felperes részéről 73. sorszám alatt benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán - tárgyaláson kívül - meghozta a következő

í t é l e t e t :

A Kúria a Fővárosi Ítélőtábla 17.Pf.20.534/2013/3. számú jogerős ítéletét hatályában fenntartja. 

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak felhívásra 1.680.000 (Egymillió-hatszáznyolcvanezer) forint le nem rótt felülvizsgálati eljárási illetéket. 

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s

Az örökhagyó tulajdonában állt a perbeli lakóingatlan. Gyermeke nem született, házastársa elhalálozott, távoli rokonai a felperes és családja Szlovákiában élnek. Az alperes a családjával 1999-ben érkezett Erdélyből Magyarországra, az örökhagyó befogadta őket a lakásába, az alperes azóta is ott lakik. A mindennapi életben szükség szerint nyújtott segítséget az örökhagyónak. 

Az örökhagyó 2007. július 6. napján a lakásában combnyaktörést szenvedett, a mentőket a szomszédja értesítette, mert az alperes ekkor Erdélyben tartózkodott. Az örökhagyót a Szent János Kórház baleseti sebészetére szállították, megműtötték, majd július 10-én a Szent Imre Kórházba szállították át, ekkor állapota zavart volt, e miatt a befogadó orvos anamnézist nem tudott felvenni. 

A felperest a szomszéd értesítette az örökhagyó balesetéről, aki a vejével Budapestre érkezett, mintegy két hétig tartózkodtak itt, ez idő alatt az örökhagyót a kórházban látogatták. 

Az alperes hazaérkezését követően az örökhagyót a kórházban meglátogatta. Ekkor az örökhagyó közölte vele azt a szándékát, hogy végrendeletet kíván készíteni, és felkérte, hogy ennek érdekében szerezzen ügyvédet. Az alperes a lakóhelyének közelében lévő ingatlaniroda dolgozóin keresztül került kapcsolatba az addig számára ismeretlen dr. K. F. ügyvéddel, akivel együtt felkeresték a kórházban az örökhagyót. Az alperes a végrendelet elkészítéséhez szükséges okiratokat az ügyvéd rendelkezésére bocsátotta. Az ügyvéd az örökhagyóval történt megbeszélést követően a végrendeletet elkészítette, és azt 2007. július 23-án a kórházba bevitte. Kérésére az alperes két végrendeleti tanút állított, P. L-t, és az időközben elhalálozott S. I-t, akik a munkatársai voltak. A kórteremben az okiratszerkesztő ügyvéd a tanúk együttes jelenlétében a végrendeletet felolvasta az örökhagyónak, majd ezt követően az okiratot az örökhagyó és a két tanú egyaránt aláírta. E közben az alperes a folyosón tartózkodott. A végrendelet szerint az örökhagyó a perbeli ingatlanát, az abban lévő ingóságaival együtt az alperesre mint örökösére hagyta. Az okiratban rögzítésre került, hogy a végrendelkezőnek tudomása szerint törvényes örököse nincs, hagyatéka után kötelesrészre, ági öröklésre senki nem jogosult, továbbá, hogy az alperes 1999 óta az örökhagyó gondozását és ápolását a háztartásában ellátja, anyagilag segíti. 

Az örökhagyó részére 2007. július 17-én gyógytornát írtak elő, még 2007. július 25-én is tornáztatták. Augusztus 5-től felfekvés miatt kezelték, ettől kezdődően fájdalomcsillapító injekciókat kapott, majd 2007. augusztus 11-én elhunyt. 

A hagyatéki eljárásban a közjegyző megállapította, hogy a felperes az örökhagyó törvényes örököse, valamint, hogy az örökhagyó a perbeli végrendeletet megelőzően 1988. július 24-én is készített egy végrendeletet, amelyben örököséül a felperest és annak - időközben, 2000. március 17-én elhunyt - házastársát nevezte meg, majd az örökhagyó hagyatékát végrendeleti öröklés jogcímén ideiglenes hatállyal az alperesnek adta át. 

A felperes keresetében a végrendelet érvénytelenségének a megállapítását kérte. Állította, hogy az örökhagyó egészségi állapotánál fogva végrendelkezési képességgel nem rendelkezett. 

Az alperes kérte a kereset elutasítását. 

Az elsőfokú bíróság ítéletével a keresetet elutasította. 

Az elsőfokú ítélet indokolása szerint a felperes nem bizonyította, hogy a végintézkedés megtételének időpontjában az örökhagyónak az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége hiányzott. Rámutatott, hogy a végintézkedésnél közreműködő tanú és az okiratszerkesztő ügyvéd egyaránt érdektelennek tekinthetők, hiszen korábban sem az örökhagyót, sem egymást nem ismerték, vallomásuk pedig igazolja, hogy az örökhagyó tudata átfogta a végintézkedése tartalmát. Utalt arra: önmagában az a végrendeleti kitétel, miszerint a végrendelkezőnek tudomása szerint törvényes örököse nincs, a belátási képesség hiányának alátámasztására nem alkalmas. Nem tulajdonított jelentőséget annak, hogy a felperes a kórházi látogatásai során nem tudott kommunikálni az örökhagyóval, illetve, hogy az örökhagyó a felperes vejét nem ismerte meg, tekintettel arra, hogy a végrendelet készítésének időpontjában az örökhagyóval egyikük sem találkozott, így az akkori állapotáról nem tudtak nyilatkozni. 

Az elsőfokú bíróság kifejtette, hogy az örökhagyó kezelőorvosainak vallomása sem igazolta, hogy a végintézkedés megtételének időpontjában hiányzott a belátási képessége, a gyógykezeléséről kiállított orvosi dokumentumok pedig nem tartalmaznak 2007. július 23-i bejegyzést zavart állapotára vonatkozóan. A perben beszerzett igazságügyi orvosszakértői véleményt mint megalapozottat elfogadta ítélkezésének alapjául. Kiemelte a szakértő azon megállapítását, hogy az örökhagyó gyógytornáztatásának 2007. július 17-i megkezdésére nem kerülhetett volna sor, ha nem lehetett volna vele kommunikálni. A bizonyítékok köréből kirekesztette a felperes által az eljárás során beszerzett magánszakértői véleményt, arra hivatkozással, hogy a periratok között elfekvő orvosi dokumentáció teljes körűen nem állt a magánszakértő rendelkezésére, szakvéleményét kizárólag a felperes által a rendelkezésére bocsátott iratok alapján készítette, továbbá nem terjed ki a demencia és a tudatzavar betegségek együttes vizsgálatára, amit a felperes a perben beszerzett igazságügyi szakértő vélemény tekintetében kifogásolt. E mellett a magánszakértő olyan tanú vallomására is hivatkozott véleménye alátámasztásául, akinek a kihallgatása a perben nem történt meg. Az elsőfokú bíróság tévesnek találta a magánszakértőnek azt a megállapítását, hogy ha az orvosi dokumentáció nem rögzíti a zavartságot, az azt tükrözi, nincs információ a beteg lelki és szellemi állapotára vonatkozóan. Kiemelte: a kórlapon szereplő állapotleírásnak éppen az a célja, hogy az átlagostól eltérő státuszt tüntesse fel, ezért az, hogy nem jegyezték fel az örökhagyó esetében a zavart állapotot, azt fejezi ki, hogy ilyen nem is állt fenn. 

A felperes fellebbezése folytán eljárt másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet helybenhagyta. A másodfokú bíróság álláspontja szerint az elsőfokú bíróság a bizonyítékok okszerű mérlegelésével jutott arra a következtetésre, hogy a felperes bizonyítási kötelezettségének nem tudott eleget tenni. A bizonyítékok elsőfokú bíróság által történt értékelésével egyetértett. 

A másodfokú bíróság utalt arra, annyiban helytálló a felperes érvelése, hogy a magánszakértői vélemény megállapításai alkalmasak lehetnek a „perszakértői vélemény" aggályossá tételére, ezért, ha az ellentétben áll a bíróság által kirendelt szakértő véleményével, nem mellőzhető azok ütköztetésével az ellentmondások feloldásának a megkísérlése; ennek eredménytelensége esetén pedig ebben a körben további bizonyítási eljárás lefolytatása válhat szükségessé. Megítélése szerint a  felperes által csatolt magánszakértői vélemény azonban a perben beszerzett igazságügyi orvosszakértői véleményt nem tette aggályossá. 

A másodfokú bíróság hangsúlyozta: Helytállóan állapította meg az elsőfokú bíróság, hogy a magánszakértői vélemény sem értékeli az örökhagyó állapotát abból a szempontól, amelynek a hiányát a felperes a perbeli igazságügyi szakértői vélemény kapcsán kifogásolta. Másrészt kétségessé teszi a magánszakértő megállapításait az elsőfokú ítéletben ugyancsak megjelölt az a körülmény, hogy egy ki nem hallgatott betegtárs tanúvallomására hivatkozik. 
Erre tekintettel az másodfokú bíróság nem látta indokát a szakértői vélemények ütköztetésének. Kiemelte, hogy a beszerzett igazságügyi szakértői vélemény nem tudta sem igazolni, sem kizárni teljes bizonyossággal, hogy az örökhagyó végintézkedése megtételekor végrendelkezési képességgel rendelkezett-e, és a felperes által felajánlott bizonyítás adati alapján sem lehet kétséget kizáróan megállapítani az örökhagyó belátási képességének jognyilatkozata megtételekori hiányát.

A jogerős ítélet ellen a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, amelyben kérte annak hatályon kívül helyezését, és a hivatkozott eljárási szabálysértésre tekintettel az elsőfokú bíróság új eljárás lefolytatására és új határozat hozatalára utasítását. 

Érvelése szerint a másodfokú bíróság jogszabálysértő módon járt el, amikor az elsőfokú ítéletet nem helyezte hatályon kívül és nem utasította az elsőfokú bíróságot a perben eljárt igazságügyi szakértő és a magánszakértő együttes meghallgatására, mivel nem észlelte, hogy a bíróság által beszerzett szakértői vélemény aggályos. 

A felülvizsgálati kérelem nem alapos. 

A Pp. 270.§ (2) bekezdésének és a Pp. 275.§ (3) bekezdésének összevetéséből adódó helyes értelmezés szerint a bizonyítékok felülmérlegelésére a felülvizsgálati eljárásban nincs lehetőség. A jogerős ítélet jogszabálysértő volta csak akkor állapítható meg, ha az ügyben eljárt bíróságok a bizonyítékok egybevetése során nyilvánvalóan okszerűtlen jogi következtetést vontak le. Erről az adott esetben nincs szó. A Kúria egyetértett az ügyben eljáró bíróságokkal abban, a lefolytatott bizonyítás eredményeképpen nem volt megállapítható, hogy az örökhagyó a végintézkedés megtételekor cselekvőképtelen állapotban volt. Ennek a tényét a felperes nem tudta bizonyítani. 

A felperes felülvizsgálati kérelmében kizárólag azt sérelmezte, hogy az ügyben eljáró bíróságok jogszabálysértő módon jártak el, amikor az általa beszerzett szakértői véleményben foglaltakat figyelmen kívül hagyták, és a szakértői véleményekben rejlő ellentétek feloldása végett a két szakértőt nem hallgatták meg.

A Kúria rámutat, hogy mind az elsőfokú, mind a másodfokú bíróság részletesen megindokolta, hogy a felperes által beszerzett magánszakértői vélemény miért nem volt alkalmas arra, hogy a kirendelt igazságügyi szakértő szakvéleményét  illetően aggályokat keltsen. E körben a Kúria az ügyben eljárt bíróságok által kifejtettekkel egyetért, a jogerős ítéletben foglaltakat csupán a következőkkel egészíti ki. 

Önmagában az a tény, hogy az egyik fél által beszerzett magánszakértői vélemény a perben kirendelt szakértő véleményével ellentétes végkövetkeztetést tartalmaz, nem teszi szükségessé a szakértők meghallgatását, újabb igazságügyi szakértő kirendelését. Erre csak akkor van szükség, ha a magánszakértői véleményben foglaltak alapján  az igazságügyi szakértői vélemény aggályokat ébreszt. Ha a magánszakértői vélemény nem alkalmas az utóbbi bizonyító erejének a lerontására, illetve éppen magában a fél által beszerzett szakértői véleményben foglaltak aggályosak, ellentmondásosak - miképpen azt az elsőfokú bíróság helyesen megállapította -, akkor a bíróság nem követ el mulasztást, amennyiben a szakértői vélemények ütköztetése céljából a szakértők meghallgatásától és a további szakértői bizonyítástól eltekint. 

A kifejtettekre tekintettel a Kúria a Pp. 274.§ (1) bekezdése szerint tárgyaláson kívül meghozott határozatával a Pp. 275.§ (3) bekezdése alapján a nem jogszabálysértő jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.

A felülvizsgálati kérelem nem vezetett eredményre, ezért a  Kúria a felperest kötelezte a 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13.§ (2) bekezdése alapján az illetékfeljegyzési joga folytán le nem rótt felülvizsgálati eljárási illetéknek az állam javára történő megfizetésére. A felperesnek a felülvizsgálati eljárásban ismert költsége nem merült fel, ezért arról nem kellett dönteni.

Budapest, 2015. január 14. 

Dr. Orosz Árpád s.k. a tanács elnöke, Dr. Kiss Gábor s.k. előadó bíró, Dr. Csentericsné dr. Ágh Bíró Ágnes s.k. bíró