A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság

Pfv.I.20.070/2015/4. szám

A Kúria dr. Bálint Tibor ügyvéd által képviselt I. rendű, II. rendű, III. rendű felpereseknek, a Riteczné dr. Vámos Katalin ügyvéd által képviselt alperes ellen  tulajdonjog megállapítása iránt a Gödöllői Városi Bíróságon 3.P.20.032/2012. számon megindított, majd a Budapest Környéki Törvényszék 3.Pf.24.457/2012/3. számú jogerős ítéletével befejezett perében az említett számú másodfokú határozat ellen a felperesek részéről 30. sorszám alatt benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán tárgyaláson meghozta az alábbi 

í t é l e t e t :

A Kúria a Budapest Környéki Törvényszék 3.Pf.24.457/2012/3. számú jogerős ítéletét hatályon kívül helyezi, az elsőfokú bíróság ítéletét megváltoztatja és megkeresi a földhivatalt - az alperes tűrésre kötelezése mellett -, hogy a 315/2. helyrajzi számú és a 227/3. helyrajzi számú ingatlanokra az alperes tulajdonjogának egyidejű törlése mellett jegyezze be az I. rendű, a II. rendű és a III. rendű felperes tulajdonjogát egymás közt egyenlő (1/3-1/3-1/3) arányban elbirtoklás jogcímén. 

Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg 15 nap alatt a felpereseknek mint együttes jogosultaknak 554.600 (Ötszázötvennégyezer-hatszáz) forint együttes első- másodfokú és felülvizsgálati eljárási költséget. 

Ez ellen az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye. 

I n d o k o l á s 

A felperesek keresetükben annak megállapítását kérték, hogy a 315/2., valamint a 227/3. helyrajzi számú ingatlanok tulajdonjogát elbirtoklás jogcímén egymás közt egyenlő arányban megszerezték, tekintettel arra, hogy azokat több mint tizenöt éve szakadatlanul, háborítatlanul a tulajdonukat képező 313. helyrajzi számú ingatlanukhoz hozzákerítetten használják. A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.) 107.§ (2) bekezdésére alapítottan állították továbbá, hogy a perbeli ingatlanok már 1931 óta nem vízfolyások, ezért az ingatlan-nyilvántartás a művelési ágat tévesen tünteti fel, következésképpen az alperes a perbeli ingatlanokat a forgalomképtelen törzsvagyon részeként tévesen tartja nyilvántartásban. 

Az alperes érdemi ellenkérelme a kereset elutasítására irányult, hivatkozással arra, hogy a perbeli ingatlanok önkormányzati törzsvagyonként forgalomképtelenek. 

Az elsőfokú bíróság ítéletével a keresetet elutasította. Az általa megállapított tényállás szerint a belterületi 313. helyrajzi számú ingatlan a II-III. rendű felperesek 1/2-1/2 arányú tulajdona, az I. rendű felperes özvegyi jogával terhelten. A belterületi 227/3. helyrajzi számú kivett, vízfolyás megjelölésű 495 m² területű ingatlan 1/1 arányú tulajdonosa az alperes. Az  önkormányzati ingatlanvagyon katasztere szerint az ingatlan 2002. december 31. napján állami tulajdonból ingyenesen került az alperes tulajdonába, az a törzsvagyon része, amely törvény alapján forgalomképtelen. 
A 315/2. helyrajzi számú kivett vízfolyás megjelölésű ingatlan tulajdonosa is - a 34827/1992. (XII.2.) számú bejegyző határozat szerint - az alperes, az önkormányzati ingatlanvagyon katasztere szerint az ingatlan 1992. november 2-án ingyenesen került állami tulajdonból az alperes tulajdonába , a törzsvagyon részeként törvény alapján forgalomképtelen. 
Az elsőfokú bíróság indokolásának jogi okfejtése szerint a Ptk. - 1959. évi IV. tv. - 173.§ (2) bekezdése szerint a forgalomképtelen dolog elidegenítése semmis. Az Ötv. 79.§ (1) és (2) bekezdésében foglaltak szerint a törzsvagyonnak nyilvánított vagyontárgy forgalomképtelen és az önkormányzatok tulajdonában lévő ingatlanvagyon nyilvántartási és adatszolgáltatási rendjéről szóló 147/1992. (XI.6.) Korm. rendelet 1-5. számú melléklete szerint az önkormányzat ingatlankatasztert köteles vezetni a tulajdonában lévő ingatlanvagyonról. A (2) bekezdése szerint a kataszter nyilvántartásának az adatai meg kell, hogy egyezzenek a földhivatal ingatlan-nyilvántartásának azonos tartalmú adataival. 
Az eljárás során az alperes az általa csatolt önkormányzati ingatlanvagyon kataszterrel bizonyította, hogy a perbeli ingatlanok az önkormányzati törzsvagyon  részeként forgalomképtelenek. Az ingatlanokat az alperes az Ötv. felhatalmazása alapján nyilvánította forgalomképtelenné. A forgalomképtelen törzsvagyon körébe tartozó ingatlan nem terhelhető meg, nem idegeníthető el és rajta eredeti szerzésmóddal, így elbirtoklással sem szerezhető tulajdonjog. 
Az elsőfokú bíróság által kifejtettek szerint az állami tulajdonban lévő ingatlanok elbirtoklásának kezdő időpontja 1991. június 9-e, folyamatban lévő elbirtoklás esetén a korábbi tíz év helyett tizenöt éves szakadatlan birtoklás szükséges az elbirtokláshoz. Mindkét ingatlan még az elbirtoklási idő lejárta előtt a forgalomképtelen törzsvagyon része lett, ezért sem kerülhetett sor az elbirtoklásra. 

A felperesek fellebbezése folytán eljárt másodfokú bíróság ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletét lényegében annak helyes indokai alapján hagyta helyben, utalással a Pp. 254.§ (3) bekezdésére. 
A fellebbezés kapcsán rámutatottak szerint az a tény, hogy az alperes a perbeli ingatlanokat a forgalomképtelen törzsvagyon részeként tartja nyilván, önmagában kizárja az elbirtoklás útján való tulajdonszerzést. Álláspontja szerint az eljárás kereteit meghaladja az önkormányzati kataszter megalapozottságának vizsgálata.

A jogerős ítélet ellen a felperesek éltek felülvizsgálati kérelemmel, amelyben annak a hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság ítéletének keresetük szerinti megváltoztatását kérték. A felülvizsgálati kérelemben részletesen kifejtett indokaik szerint az első- és a  másodfokú bíróság helytelenül alkalmazta az Ötv. 79.§ (1)-(2) bekezdését és 107.§ (2) bekezdését. Figyelmen kívül hagyta azt az  általuk bizonyított tényt, hogy a perbeli ingatlanok valójában nem vízfolyások, a művelési ágat az ingatlan-nyilvántartás tévesen tünteti fel, s emiatt téves a vagyonkataszterben forgalomképtelen ingatlanként való nyilvántartásuk. További érvelésük szerint: Az Ötv. 107.§ (2) bekezdése a vizeket nem minősítette forgalomképtelen törzsvagyonnak, ezek nem szerepelnek az Ötv. 79.§-ában sem, amely a törzsvagyon tárgyait sorolja fel. Az egyes állami tulajdonban lévő vagyontárgyak önkormányzatok tulajdonba adásáról szóló 1991. évi XXXIII. törvény (a továbbiakban: Övt. 15.§-a alapján vagyonátadó bizottsági döntéssel kerültek az önkormányzat tulajdonába az állami tulajdonban és a vízügyi igazgatóságok kezelésében álló vizek. Az Övt. 18.§ (1) bekezdése szerint az önkormányzati tulajdonba kerülő vizek önkormányzati törzsvagyonba tartoznak és forgalomképtelenek. A perben ugyanakkor bizonyított tény, hogy nem a vízügyi hatóságok kezelésében lévő vizekről van szó, tehát nem estek vagyonátadó bizottsági vagyonátadás alá, következésképpen az Övt., de más törvény alapján sem lehetnek forgalomképtelenek. 
Hangsúlyozták, hogy a vagyonkataszter tévesen tartalmazza, hogy forgalomképtelen törzsvagyonról volna szó, a vagyonkataszterben a művelési ág tévesen van megjelölve, a helyes jogi jelleg feltüntetése esetében azonban nincs szó forgalomképtelen törzsvagyonról. 
Érvelésük szerint a vagyonkataszterre is irányadó a Pp. 195.§ (1) és (6) bekezdése, amely szerint a közokirattal szemben is van helye ellenbizonyításnak. Az ellenbizonyítás a perben megtörtént, a bíróságok azonban ezt figyelmen kívül hagyták. Utaltak végezetül arra is, hogy az Inytv. 27.§ (2) bekezdésében előírt kötelezettségét is megszegte az alperes, amikor a tudomásszerzéstől számított harminc napon belül nem jelentette be a földrészlet művelési ágában bekövetkezett változást. 

Az alperes felülvizsgálati ellenkérelme a jogerős ítélet hatályában való fenntartására irányult. 

A felülvizsgálati kérelem az alábbiak szerint alapos.

A Kúria a jogerős ítélet alapjául szolgáló tényállást kiegészíti azzal, hogy a periratokból megállapíthatóan a perbeli ingatlanokon a felperesek jogelődei 1927-ig egy vízimalmot működtettek, ami kiszáradt, ezért a malomhoz vezető műcsatornát betemették.

A bírói gyakorlat egységes abban, hogy a forgalomképtelen dolog elbirtoklása kizárt. A forgalomképesség nem jelent mást, mint vagyoni javak átruházhatóságát, vagy azokon idegen dologbeli jogok létesítését, értve ez alatt azt az általános jogosultságot, hogy a jogalanyok arról szabadon rendelkeznek. A rendelkezési jog korlátozása a forgalomképesség korlátozását jelenti. A javak forgalomképtelensége csak azt jelenti, hogy a forgalomképtelen javak magánjogi értelemben nem lehetnek  tulajdonjog tárgyai, azok nem ruházhatók át, nem terhelhetők meg. 

A tartalmi egyezőség követelménye, az ingatlan-nyilvántartási megjelölés és a vagyonkataszter adatainak azonossága abból következik, hogy a vagyonkataszternek az ingatlan-nyilvántartási adatokra kell épülnie. 
Az eljárás során azonban bizonyítást nyert, hogy az ingatlan-nyilvántartásban feltüntetett adatok a perbeli ingatlanok kapcsán nem helytállóak. A felperesek fellebbezése folytán eljárt földhivatal végzésével a fellebbezésnek helyt adva a járási földhivatal végzését megsemmisítette, és annak ranghelyén új eljárás lefolytatását rendelte el. Megállapította, hogy a 227/3. és a 315/2. helyrajzi számú  - perbeli - ingatlanok művelési ága változásának átvezetésére irányuló kérelem elutasítása nem jogszerűen történt, mivel az ingatlanok használói - jelen per felperesei - adatváltozást bejelentő személyként is jogosultak voltak kérelmet előterjeszteni, ezért az ügyféli jogállást nem lehetett volna tőlük megtagadni. Megállapította továbbá: mindkét ingatlan művelési ága az ingatlan-nyilvántartásban kivett beépítetlen terület. 

Az alperes az Inytv. 27.§ (3) bekezdésben foglalt kötelezettségét elmulasztotta, amikor az ingatlan tulajdonosaként a változás bekövetkezésétől számított 30 napon belül az ingatlanügyi hatóságnak nem jelentette be a földrészlet művelési ágában bekövetkezett változást, annak ellenére, hogy az alperes tulajdonszerzésének időpontja az Ötv. 13.§-a értelmében a törvény hatályba lépésének napja, nem pedig a deklaratív hatályú földhivatali bejegyzés időpontja. Márpedig az Ötv. 107.§ (2) bekezdése a tanács szervei kezelésében lévő állami ingatlanok a törvény erejénél fogva kerültek a helyi önkormányzat tulajdonába, a törvény hatályba lépésének napján, 1990. szeptember 30-án. Az adott esetben jogszabályon alapuló jogutódlás következett be. 

Következésképpen - az alperes mulasztása következtében - a téves ingatlan-nyilvántartási adatokra épülő önkormányzati vagyonkataszter a valós, természetbeni állapottól eltérően, tévesen tüntette fel a perbeli ingatlanok művelési ágát vízfolyásként, és ebből következően azokat tévesen tartotta nyilván törvényen alapuló forgalomképtelen törzsvagyonként. A természetbeni állapotnak megfelelően a perbeli ingatlanok művelési ága kivett terület.

Az elbirtoklás jogcímén való tulajdonszerzés akadálya ezzel elhárult. 

Az alperes nem tette vitássá, hogy a felperesek a perbeli ingatlanokat az elbirtoklási idő alatt szakadatlanul sajátjukként birtokolták. A vagyonkataszterben való nyilvántartás pedig nem minősül a Ptk. 124.§ (1) bekezdés b) pontja szerint az elbirtoklás megszakítására alkalmas jogi ténynek, tekintettel arra, hogy magánjogi jogviszony nem jött létre, míg a közjogi aktus közigazgatási jogviszony keretén belüli, ezért nem minősül a Ptk. 112.§-a szerinti rendelkezési jog gyakorlásának. A rendelkezési jog ugyanis a legtágabb értelemben a tulajdonosnak az a joga, hogy a dologra nézve polgári jogviszonyokat létesíthessen. A rendelkezési jog leglényegesebb eleme a tulajdonjoggal való rendelkezés, amely a dolog átruházására vonatkozik.

Önmagában tehát az tény, hogy a vagyonkataszter nyilvántartás deklarálja, hogy a perbeli ingatlanok a forgalomképtelen törzsvagyon részei, még nem jelenti azt, hogy ezen alapul a jogi jellegük. A fent írtak szerint utóbb megdőlt, hogy a művelési águk vízfolyás, ezért mint művelés alól kivett belterületi ingatlanok forgalomképes és ekként elbirtokolható dolognak minősülnek. Ebből következően a felperesek a Ptk. 121.§ (1) bekezdése alapján ex lege 2006. június 9-én a perbeli ingatlanok tulajdonjogát - egymás között egyenlő arányban -elbirtoklással megszerezték, így igényt tarthatnak arra, hogy tulajdonjogukat az ingatlan-nyilvántartás feltüntesse (Ptk. 116.§).

A kifejtettekre tekintettel a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275.§ (4) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte, és az elsőfokú bíróság ítéletét a rendelkező részben foglaltak szerint megváltoztatta [Pp. 253. § (2) bekezdés]. 

A Pp. 270.§ (1) bekezdése alapján alkalmazandó Pp. 78.§ (1) bekezdése alapján kötelezte az alperest az eredményes felülvizsgálattal élő felperesek javára az általuk lerótt kereseti, fellebbezési és felülvizsgálati eljárási illetéket magába foglaló perköltség megfizetésére, figyelemmel arra, hogy a felperesek jogi képviselője ügyvédi munkadíjra nem tartott igényt [Pp. 78. § (2) bekezdés első mondatának második fordulata].

A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a felperesek kérelmére a Pp. 274.§ (1) bekezdése szerint tárgyaláson bírálta el. 

Budapest, 2015. március 18.

Dr. Orosz Árpád s.k. a tanács elnöke, Dr. Csentericsné dr. Ágh Bíró Ágnes s.k. előadó bíró, Dr. Kiss Gábor s.k. bíró