... ÍTÉLŐTÁBLA
25.Pf.21.658/2014/9

A ... Ítélőtábla a ...  által képviselt felperes neve (felperes címe) felperesnek - a ... által képviselt ... III. r. és a ... jogtanácsos által képviselt II.rendű alperes neve (... IV.r. alperes ellen kártérítés iránt a ... Törvényszék előtt folyamatba tett perében a 2014. szeptember 10. napján kelt 22.P.21.914/2014/7  számú ítélet ellen a III.r. alperes részéről 9. sorszám alatt előterjesztett és 10. sorszám alatt kiegészített, a IV.r. alperes ellen 8. sorszám alatt előterjesztett és Pf. 3. sorszám alatt kiegészített fellebbezés folytán meghozta a következő

í t é l e t e t:

A ... Ítélőtábla az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyja.

Kötelezi a III-IV. r. alpereseket, hogy 15 napon belül egyetemlegesen fizessenek meg a felperesnek 843.280 (nyolcszáznegyvenháromezer-kettőszáznyolcvan) Ft másodfokú költséget.

A le nem rótt 2.500.000 (kettőmillióötszázezer) Ft fellebbezési illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen fellebbezésnek nincs helye.

I n d o k o l á s

Az elsőfokú bíróság ítélete tényállásában megállapította, hogy a Budapest, III. kerület ... hrsz. alatti ingatlan ... tulajdonát képezi. ... és egy ismeretlen személy 2006. októberében hirdetést adott fel ezen ingatlan eladására vonatkozóan. A felperes a hirdetés alapján az ingatlant a magát eladónak kiadó ismeretlen személlyel és ...ral megtekintette. Az ismeretlen személy 2006. október 27-én megjelent a Budapest ... Önkormányzat Polgármesteri Hivatala Okmányirodájában, ahol bejelentette, hogy az ... számú személyazonosító igazolványa elveszett, mert október 23-án a táskáját - amiben az iratai voltak -  elveszítette. Kitöltött egy személyi azonosító és lakcímet igazoló hatósági igazolvány adatlapot, majd az elkészített lakcímkártya igazolványt átvette az ügyintézőtől. Ezt követően születési anyakönyvi kivonatot is kiváltott. Az anyakönyvi kivonatot igénylő formanyomtatványon nyilatkozott arról, hogy személyazonosító igazolvánnyal, útlevéllel nem rendelkezik. 

Ezt követően átment a ... Polgármesteri Hivatal Okmányirodájába, ahol a XII. kerületben felvett jegyzőkönyv, a születési anyakönyvi kivonat, valamint a lakcímkártya birtokában személyi igazolványt igényelt. Az ügyintéző ellenőrizte, hogy az igénylő milyen személyazonosító okmányokkal rendelkezett korábban, illetőleg azt, hogy 2005. január 1-jén kiállított érvényes útlevéllel rendelkezik. Egy állandó és ideiglenes személyazonosító igazolványt igénylő adatlapot állítottak ki, illetőleg az okmányiroda a személyi igazolvány tekintetében körözést bocsátott ki 2007. január 7-én.

A felperes 2006. november 6-án adásvételi szerződést kötött, amelynek során megvásárolta a Budapest III. ker. ... hrsz. alatti ingatlant. Az okiratszerkesztő ügyvéd előtt az eladó magát a ... Polgármesteri Hivatal Okmányiroda által 2006. október 27-én kiállított ... sorszámú ideiglenes személyi igazolvánnyal, a Budapest ... Önkormányzat Polgármesteri Hivatala által kiállított, ugyancsak 2006. október 27-én kelt ... lakcímet igazoló hatósági igazolvánnyal és adóigazolvánnyal igazolta.  A felperes a 36.000.000 Ft vételárat a szerződéskötés napján átadta a szerződést eladóként aláírónak. Ezt követően került sor a szerződés aláírására, majd a vételár kifizetése után a felperes megkapta az ingatlan kulcsait és az ingatlant birtokba vette. Az adásvételi szerződés alapján a földhivatal a felperes tulajdonjogát bejegyezte. Ezt követően az ingatlan korábbi tulajdonosa, ... értesítette a szerződést készítő ügyvédet, hogy az ingatlant nem adta el, a szerződésen az aláírás nem tőle származik. 
A ... Bíróság 20.P.22.281/2007/40 szám alatti ítéletében megállapította, hogy a perbeli szerződés nem létező szerződés. Megkereste a földhivatalt az eredeti állapot helyreállítása körében az eladó tulajdonjogának visszajegyzése érdekében. Kötelezte a felperest 900.000 Ft illeték és az ügyvédi munkadíj megfizetésére. Az indokolásban  megállapította, hogy a szerződést nem az eladó írta alá, hamis okmányok felhasználásával történt a jogügylet megkötése. A per főtárgya tekintetében az ítélet első fokon jogerőre emelkedett, míg a másodfokú bíróság a felperes által fizetendő ügyvédi munkadíjat 700.000 Ft-ra leszállította. 

A felperes és ... feljelentése nyomán a BRFK V. kerületi Rendőkapitányság Nyomozó Osztálya .../bü. számon nyomozást folytatott. Az eljárás során ... és ... tekintetében a büntetőeljárás elkülönítésre és lefolytatásra került, míg a magát ...nak kiadó személy  kilétére nem derült fény, ezért hatóság a nyomozást felfüggesztette. Megállapította a hatóság, hogy az eljárás alatt kihallgatott tanúk vallomása és a beszerzett iratok alapján ismeretlen személy részére kiállított anyakönyvi kivonat és személyi igazolvány készítésével kapcsolatosan eljáró hatóságok beosztottai törvényesen jártak el. Az eljárás során beszerzett igazságügyi szakértői vélemény szerint az adásvételi szerződésen az eladó aláírása nem a névtulajdonostól származik. 

A felperes keresetében kérte, hogy a bíróság kötelezze az alpereseket egyetemlegesen, kártérítés jogcímén 37.600.000 Ft, valamint 36.000.000 Ft után 2006.november 7-től járó késedelmi kamatok megfizetésére. Álláspontja szerint az alpereseket egyetemleges kártérítési felelősség terheli a Ptk.348., 349. 339. és 344. §-ai alapján, mivel az alperesek alkalmazottai az 1992. évi LXVI. tv., az annak végrehajtására adott 146/1993 (X.26.) Korm. rendelet, valamint a 168/1999. (XI.24.)  Korm. rendelet szabályait megszegve adták ki a magát ...nak megnevező személy részére a lakcímkártyát és az ideiglenes személyi igazolványt.

Az alperesek a kereset elutasítását kérték arra  hivatkozással, hogy az okmányirodai ügyintézők eljárása jogszerű volt, egyebekben pedig a bekövetkezett kár és az alperesek magatartása között az okozati összefüggés is hiányzik.

Az elsőfokú bíróság ítéletében kötelezte az alpereseket, hogy 15 napon belül egyetemlegesen fizessenek meg a felperesnek 37.600.000 Ft-ot, valamint ezen összegből 36.000.000 Ft után 2006. november 7-től a kifizetésig járó a mindenkori jegybanki alapkamattal megegyező összegű kamatait. Kötelezte az alpereseket, hogy ugyancsak 15 napon belül egyetemlegesen fizessenek meg a felperesnek 1.686.560 Ft ügyvédi munkadíjat, valamint 900.000 Ft perköltséget.

Döntése indokolásában a Ptk.339., 344., 348. és 349.§-aira, valamint a 2004. évi CXL. tv., az 1992. évi LXVI.tv. és az annak végrehajtására kiadott 146/1993. (X.26.)  Korm. rendelet és a 168/1999. (XI.24.) Korm. rendelet vonatkozó rendelkezéseinek felhívását követően rögzítette, hogy az okmányok kiadása során mind a III.r. alperes, mind a IV.r. alperes jogelődje jogellenes magatartást tanúsított. Rámutatott arra, hogy a lakcímkártya kiadása iránti eljárás nem hivatalból indult, mivel a perbeli esetben nem a régi típusú személyi igazolvány cseréje történt meg, ezért nem a 146/1993. Korm.rendelet 18.§ (2) bekezdés a.) pontja irányadó. A kérelem előterjesztésekor a kérelmező személyazonosságát semmilyen módon nem igazolta, hiszen a születési anyakönyvi kivonatot  is csak azt követően váltotta ki, hogy a III.r. alperesi ügyintézőtől a lakcímkártyát átvette. Amennyiben a személyazonosító igazolvány kiadási eljárásban kerül sor a lakcímkártya kiadására, a kérelmező személyazonosságát mindenképpen igazoltatni kellett volna. 

A IV.r. alperes eljárása kapcsán rámutatott arra,hogy a 168/1999. (XI.24.) Korm. rendelet 6. és 7. §-ából következően az ideiglenes személyazonosító igazolvány a polgár személyi adatait ugyanúgy közhiteles módon igazolja, mint az állandó igazolvány. Megállapította továbbá, hogy a IV.r. alperes ügyintézője jogszabályellenesen járt el az ideiglenes személyi igazolvány kiadásakor, mivel ennek az a feltétele, hogy a kérelmező ne rendelkezzen érvényes útlevéllel. Mivel a nyilvántartás adatai szerint a kérelmező érvényes útlevéllel rendelkezett, a vesztési jegyzőkönyvben pedig csak a személyi igazolvány elvesztését jelentette be, ezért önmagában a születési anyakönyvi kivonat alapján az ideiglenes igazolvány kiállítására nem lett volna lehetőség, fel kellett volna hívni a kérelmezőt, hogy az útlevelét mutassa fel.
Rámutatott arra, hogy bár a III.r. alperesnél a születési anyakönyvi kivonat igénylésekor a kérelmező a nyomtatványon akként nyilatkozott, hogy útlevéllel nem rendelkezik, ez  ellentétben állt a vesztési jegyzőkönyvben szereplő saját kézírásos bejelentésével, ráadásul ez az igénylőlap a IV.r. alperesnek nem is áll rendelkezésére.

Ezt meghaladóan a rendelet 18.§ (1) bekezdés a.) pontjára figyelemmel a kérelmezőnek be kellett volna mutatnia a születési anyakönyvi kivonat mellett a házassági anyakönyvi kivonatot is, amennyiben útlevéllel nem rendelkezett, ez azonban nem történt meg. A IV.r. alperes eljárása nem felelt meg a rendelet 23. § (1) bekezdésében az állandó személyazonosító igazolvány kiadására irányuló eljárásra vonatkozóan a személyazonosság igazolására vonatkozó szabályoknak. 

Úgy foglalt állást, hogy az alperesek magatartása és a felperest ért kár között az okozati összefüggés egyértelműen fennáll; az alperesek által kiadott okiratok hiányában ugyanis az adásvételi szerződés megkötésére nem kerülhetett volna sor. Ezek hiányában „eladó" személyi adatait (személyazonosító igazolvány) és az ingatlannyilvántartáshoz szükséges személyi azonosító jelet (hatósági igazolvány) nem tudta volna igazolni.
Súlytalannak minősítette, hogy az alpereseket szándékosan tévesztették meg az igazolványok kiadására vonatkozó kérelem előterjesztésekor, ez a szándékosság ugyanis csak az alperesek gondatlan magatartásából adódó jogszabálysértéssel együttesen vezethetett a kár bekövetkeztéhez, ez pedig a III. és IV.r. alperes egyetemleges marasztalását alapozza meg.

Alaposnak minősítette a felperesnek a ... által ellene indított per költségei megtérítése iránti igényét rámutatva arra, hogy a pert nem a felperes kezdeményezte és annak tartama alatt a felperes nem rendelkezhetett még bizonyossággal arról, hogy az adásvételi szerződés nem létező szerződés.

Az ítélet ellen a III. és IV.r. alperesek éltek fellebbezéssel.

A III.r. alperes fellebbezésében elsődlegesen az elsőfokú bíróság ítéletének megváltoztatását és a III.r. alperessel szemben a kereset elutasítását kérte. Másodlagosan indítványozta az elsőfokú bíróság ítéletének hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárásra való kötelezését. Harmadlagosan kérte, hogy az ítélőtábla az elsőfokú bíróság ítéletének megváltoztatásával a közrehatás arányában kötelezze a kártérítés megfizetését. 

Fenntartotta az elsőfokú eljárásban elfoglalt jogi álláspontját, mely szerint a III.r. alperes esetében a kártérítésre kötelezés feltételei - így különösen a felróhatóság és az okozati összefüggés - nem álltak fenn, a III.r. alperes jogszabályszerűen és úgy járt el, ahogy az adott helyzetben általában elvárható. Álláspontja szerint a felperes kára tekintetében a III.r. alperesi magatartás nem tekinthető az ok-okozati összefüggés szempontjából releváns oknak és abból nem következett a felperesi kár bekövetkezése. 

Álláspontja szerint a perbeli esetben a lakcímkártya pótlására hivatalból került sor a 146/1993. (X.26.) Kormányrendelet 18.§ (2) bekezdése alapján.  Hivatkozott arra, hogy a III.r. alperesnek nem róható fel, hogy a jogszabályhely szerinti egységes eljárás nem valósult meg, az kizárólag a rosszhiszeműen eljáró kérelmező magatartása miatt következett be, aki a III.r. alperesnél a személyi igazolvány kiadására irányuló eljárást megindította, azonban mielőtt az eljárás befejeződött volna, a kérelmező nem jött vissza a III.r. alperesi okmányirodába.

Előadta, hogy az esetleges jogszabályi hiányosságok, valamint az állami nyilvántartási rendszerek hiányosságai és anomáliái a III.r. alperes terhére nem róhatóak. E körben utalt ... tanú vallomására, aki előadta, hogy az  okmányokra vonatkozó nyilvántartások a perbeli eset bekövetkezésekor nem voltak egyben, minden okmányra külön nyilvántartási rendszer volt. Ha pedig az ügyfél bejelentette, hogy a személyi igazolványa elveszett és korábban nem kapott még lakcímkártyát, akkor nyilvánvaló volt, hogy a régi típusú személyi igazolvány pótlása a lakcímkártyát is érintette. Mivel az arcképes igazolványok összehasonlítására nem volt mód, mert a különböző nyilvántartások között nem volt szabad az átjárás, az egyetlen azonosítási módszer az volt, hogy a kérelmező bemondja az adatait és az ügyintéző összehasonlítja azokat a számítógépes rendszerben szereplő adatokkal. Álláspontja szerint ... tanúvallomása is alátámasztotta, hogy a perbeli esetben hivatalból került kiállításra a lakcímkártya a kérelmező részére. 

Előadta, hogy a jogszabály arról kifejezetten nem rendelkezett, hogy a hivatalbóli, egységes eljárásban a két okmányt, a lakcímkártyát, illetve a személyi igazolványt egy időpontban kell az ügyfél részére kiadni. A lakcímkártya kiállítása során pedig az ügyintéző nem volt köteles elkérni a kérelmező útlevelét vagy házassági anyakönyvi kivonatát, ezekre az ellenőrzésekre a születési anyakönyvi kivonat igénylése után a személyi igazolvány igénylése előtt kellett volna, hogy sor kerüljön. 

A IV.r. alperes maraszalása körében elfogadta az elsőfokú bíróság jogi álláspontját előadva, hogy a IV.r. alperesi jogelődnek fel kellett volna hívnia a kérelmezőt, hogy az útlevelét mutassa be tekintettel arra, hogy a kérelmező a vesztési jegyzőkönyvön csak a személyi igazolvány elvesztését jelentette be, ezért önmagában a III.r. alperes által kiállított születési anyakönyvi kivonat alapján nem lett volna lehetőség a személyi igazolvány kiállítására. Amennyiben pedig a IV.r. alperes rögzítette volna a kérelmező egyébként valótlan nyilatkozatát, hogy az útlevelét is elvesztette, úgy a IV.r. alperesi okmányirodának a kérelmező házassági anyakönyvi kivonatát is el kellett volna kérnie.

Sérelmezte, hogy az elsőfokú bíróság nem értékelte ítéletében kellő súllyal, hogy a III.r. alperes a felperessel és a IV.r. alperessel együtt szándékos csalás áldozata lett. Az önmagát ...nak kiadó személy ismerte az igazi tulajdonos adatait, a felperes kárát ezért egyedüliként a bűncselekményt elkövető kérelmező okozta, akinek az ügyben folyt nyomozás szerint a kilétére nem derült fény. Előadta továbbá, hogy a közigazgatási eljárásban az ügyintézőnek vélelmeznie kell a kérelmező jóhiszeműségét, ezért az ellenkező bizonyításáig a kérelmező által előadott adatokat valódinak kellett elfogadni.

Kiemelte még, hogy a III.r. alperes által kiállított lakcímkártya önmagában személyazonosításra nem alkalmas,a kereskedelmi forgalomban ügyletkötést nem tesz lehetővé, így az adásvétel az általa  kiadott okmányok alapján nem valósulhatott meg. 

Állította továbbá, hogy a III.r. alperes magatartása és a felperes kára között az okozati összefüggés hiányzik. E körben utalt arra, hogy a III.r. alperes magatartásának nem várt, előre nem látható következménye volt a felperes károsodása. A perbeli eset ugyanis egy kirívóan extrém, szándékos bűncselekmény által okozott eset, amelyet az irányadó jogszabályok alapján vétlen III.r. alperesi okmányirodai ügyintéző eljárása során nem láthatott előre. Az ok-okozati láncolatban releváns, az esemény elindító és „előre láttató" oknak tehát minden kétséget kizáróan nem a III.r. alperes magatartása, hanem a magát ...nak kiadó személy bűncselekményt megvalósító magatartása volt tekinthető, amely nyilvánvalóan rosszhiszemű és megtévesztő magatartás lényegében a III.r. alperes magatartását is okozta és ezen bűncselekmény hiányában nem valósult volna meg a felperest ért kár.
Álláspontja szerint a III.r. alperesi ügyintéző betartva a vonatkozó jogszabályokat úgy járt el, ahogy az adott helyzetben általában elvárható. 

Sérelmezte, hogy az elsőfokú bíróság a tényállást a felperes eljárása vonatkozásában nem teljes körűen tárta fel, nem vizsgálta, hogy a felperes mennyire hatott közre a káresemény bekövetkezésében, mennyire járt el gondosan az adásvételi szerződés megkötése során. Állította továbbá, hogy a III.r. alperes felelőssége akkor lenne megállapítható a kártérítés vonatkozásában, ha III.r. alperesi ügyintéző súlyos, szándékos visszaélést, bűncselekményt elkövetve járt volna el és az ismeretlen személy így jutott volna lakcímkártyához. Utalt továbbá a BDT 2008.1817 számú jogesetére, mely szerint téves jogszabály értelmezésen alapuló határozatok meghozatala az alkalmazottaknak nem felróható, a téves jogalkalmazás a felróhatóság körén kívül esik.

A IV.r. alperes fellebbezésében elsődlegesen az elsőfokú bíróság ítéletének megváltoztatását és a kereset elutasítását kérte. Másodlagosan kérte az elsőfokú bíróság ítéletének részbeni megváltoztatását és a marasztalás összegének 15.000.000 Ft-ra való leszállítását. 

Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság tévedett akkor, amikor nem vette figyelembe, hogy a felperes saját kockázatára járt el akkor, amikor az eladó ideiglenes személyazonosító igazolvány alapján történő beazonosítását elfogadta. Fenntartotta az elsőfokú eljárásban előadottakat, miszerint az ideiglenes személyi igazolvány nem tekinthető jogerős hatósági határozat alapján kiállított közokiratnak, az csak egy ideiglenes állapotot igazol, azt nem, hogy az abban rögzített adatok nem fognak változni és hogy azok a valóságnak megfelelőek. A 168/1999 (XI.24.) Kormányrendelet rendelkezéseiből álláspontja szerint az következik, hogy az ideiglenes igazolvány nem igazolja hitelt érdemlően az azt felhasználó személy állandó személyazonosságát csak azt, hogy valamilyen jogszabályban meghatározott okból számára állandó személyazonosító igazolvány nem adható ki.

Állította, hogy az adásvételi szerződés megkötésével kapcsolatban a felperes nem tanúsította az üzleti forgalomban elvárható gondos eljárást, elmulasztotta az ingatlan megtekintését, csupán a telket nézte meg és az adásvételi szerződés megkötésekor sem vette birtokba az ingatlant.
Sérelmezte, hogy az elsőfokú bíróság az ingatlan birtokbavétele, valamint a házassági anyakönyvi kivonat iránti kérelem vonatkozásában bizonyítási indítványait elutasította. Hivatkozott  arra, hogy amennyiben a IV.r. alperes jogelődjének mind a házassági, mind a születési anyakönyvi kivonatot az elkövető bemutatta, akkor jogszabálysértésről nem lehet beszélni, mivel a III.r. alperes rendelkezésére állt egy olyan jegyzőkönyv, amely szerint az elkövető minden iratát elvesztette.

A III.r. alperesi fellebbezéssel kapcsolatosan előadta, hogy a III.r. alperes két hamis közokiratot állított ki a semmire. Az elkövető a jogelődjénél a III.r. alperes által kiállított lakcímkártyával és anyakönyvi kivonattal jelent meg, tehát a károkozás első lényegi eleme a III.r. alperesnél merült fel, ez volt az, ami az ok-okozati láncolatot elindította. Utalt még arra, hogy a lakcímkártya tartalmazza a személyazonosító számot, ami a tulajdonjog változás ingatlannyilvántartási bejegyzésének elengedhetetlen feltétele.

A felperes fellebbezési ellenkérelmében az elsőfokú bíróság ítéletének helybenhagyását kérte helyes indokai alapján. Megismételte az elsőfokú eljárásban előadottakat előadva, hogy a perbeli esetben a III.r. alperesnél az eljárás nem hivatalból indult, annak feltételei nem álltak fenn. A kérelmező személyazonosságát semmivel sem igazolta, az ügyintéző az adatok szóbeli bemondása alapján állította ki a kérelmező részére a lakcímkártyát, amelyre csak személyazonosságot igazoló fényképes igazolvány, útlevél vagy jogosítvány megléte esetén lett volna lehetőség. A III.r. alperes ügyintézője nem ellenőrizte a rendszerben, hogy a kérelmező útlevéllel rendelkezik-e. Nem kérte további házassági anyakönyvi kivonat vagy név viselésre jogosító egyéb hatósági igazolvány felmutatását sem. 

A IV.r. alperes felelőssége kapcsán fenntartotta, hogy a 168/1999. (XI.24.)  Korm. rendelet 12., 22. és 27.§ bekezdéseinek megsértésével járt el. Ideiglenes személyi igazolvány kiállítására nem volt lehetőség figyelemmel arra, hogy a kérelmező útlevéllel rendelkezett. Az ügyintéző ellenőrizte, hogy  ... mind személyi igazolvánnyal, mind útlevéllel rendelkezett, ennek ellenére annak felmutatására a kérelmezőt nem hívta fel. Ezt meghaladóan ... névre kiállított születési anyakönyvi kivonat alapján, házasság anyakönyvi kivonat nélkül ... névre személyi igazolvány nem lett volna kiállítható. A IV. r. alperes fellebbezési érvelése kapcsán rámutatott arra, hogy az ideiglenes személyazonosító  igazolvány az állampolgár  személyazonossá-
gát épp úgy közhitelűen igazolja, mint az állandó személyazonosító igazolvány. A jogszabályok egyértelműek a tekintetben, hogy az ideiglenes személyi igazolványban szereplő adatokat is közhiteles adatoknak kell tekinteni. Kiemelte, hogy a IV.r. alperes állításával ellentétben az ingatlant az adásvételi szerződés megkötése előtt megtekintette, a magát ...nak kiadó személy az ingatlanhoz kulcsokkal rendelkezett. Az ingatlanon egy lebontásra szánt kis alapterületű romos épület állt, amelyet belülről nem kívánt megtekinteni.  A IV.r. alperes bizonyítási indítványaival kapcsolatban kiemelte, hogy házassági anyakönyvi kivonat kiadására a peradatokból megállapíthatóan nem került sor.

Fenntartotta, hogy az iratok elvesztése miatt a perbeli eljárás a III.r. alperesnél kérelemre indult, valamint, hogy a személyazonosító igazolvány és lakcímkártya kiadására csakis egyidejűleg kerülhetett volna sor, valamint a személyazonosítást az ügyintézőnek a személyazonosító igazolvány iránti kérelem előterjesztésekor el kellett volna végeznie. Ebben az esetben az ügyintézőnek fel kellett volna, hogy tűnjön, hogy a magát ...nak kiadó személy egyáltalán nem hasonlít a nyilvántartásbeli fényképen látható személyre és a két személy aláírása is merőben eltérő jegyeket mutat. Álláspontja szerint, hogyha a III.r. alperes ügyintézője az előírások betartásával kellő gondossággal járt volna el, úgy a szándékosan bűncselekmény elkövetni szándékozók nem tudták volna elkövetni a bűncselekményt, nem tudták volna megtéveszteni az önkormányzatot. 

Hivatkozott arra, hogy az igazolványok kiállítására vonatkozó garanciális jogszabályi rendelkezéseknek éppen a visszaélések megelőzése a célja. Elvárható, hogy a hatóságok teljes mértékben betartsák a jogszabályokat, amennyiben pedig ez nem történik meg, úgy feleljenek a jogszabálysértéssel okozott károkért. A III.r. alperes, mint hatósági igazolvány kiállítására jogosult hatóság megsértette az okmányok kiadására vonatkozó garanciális jogszabályi rendelkezéseket és ez a jogszabálysértő eljárás biztosított lehetőséget a magát ...nak kiadó személy részére, hogy a felperes rovására bűncselekményt kövessen el.

Fenntartotta, hogy a III. r. alperes és a IV. alperes jogelődjének együttes károkozó magatartása teremtette meg a lehetőséget a bűncselekmény elkövetésére, ezért helytállóan állapította meg az elsőfokú bíróság az alperesek egyetemleges felelősségét. Utalt arra, hogy a III.r. alperes károkozása elengedhetetlen feltétele volt a kár bekövetkezésének, mivel az ingatlan adásvételi szerződés egyes kötelező tartalmi elemei csak a lakcímkártyán szerepelnek, továbbá az eljáró ügyvéd kifejezett jogszabályi kötelezettsége a lakcímkártya ellenőrzése a szerződéskötést megelőzően, melyből kifolyólag a III.r. alperes ügyintézőjének jogszabálysértése releváns oknak tekinthető.

Kiemelte még, hogy a polgárjogi felelősség fennálltának nem feltétele az, hogy a károkozó bűncselekményt kövessen el. Állította, hogy a perbeli esetben a jogszabályok könnyen értelmezhetőek és azok alapján megállapítható, hogy az eljáró hatóságok konkrét jogszabálysértést valósítottak meg.

A fellebbezések alaptalanok.

Az elsőfokú bíróság a bizonyítási eljárást a jogvita eldöntéséhez szükséges mértékben lefolytatta, a tényállást helyesen állapította meg és abból helytálló érdemi döntést hozott, jogi álláspontját a ... Ítélőtábla minden tekintetben osztotta. A fellebbezések kapcsán az ítélőtábla csupán az alábbiakat emeli ki:

A 146/1993 (X.26.) Korm. rendelet 18. § (2) bekezdés a.) pontja szerint a hatósági igazolvány kiadása hivatalból történik, ha arra személyazonosító igazolvány kiadási eljárásban és oly módon kerül sor, hogy a polgár a lakcímet is tartalmazó régi típusú személyazonosító igazolványát cseréli le és hatósági igazolvánnyal még nem  látták el. Az idézett jogszabályi rendelkezés  a hivatalbóli eljárás három feltételét rögzíti; egyfelől a személyazonosító igazolvány kiadása iránti eljárás során történik a hatósági igazolvány kiadása, másfelől pedig a régi típusú személyi igazolvány cseréjével egyidejűleg, harmadsorban pedig a hatósági igazolvánnyal még nem látták el a kérelmezőt. A perbeli esetben a három feltétel közül kettő megvalósult, a hatósági igazolvány kiadására személyazonosító igazolvány kiadási eljárásban került sor, illetőleg a kérelmezőt még nem látták el korábban hatósági igazolvánnyal, ugyanakkor nem a régi személyazonosító igazolvány cseréjével egyidejűleg történt, hiszen a kérelmező a személyi igazolvány elvesztését jelentette be. E tényt alátámasztja az is, hogy a személyazonosítót és lakcímet igazoló hatósági igazolvány igénylés oka a kérelmen a személyazonosító igazolvány iránti eljárás.

Az ítélőtábla álláspontja szerint ezért a perbeli eljárás kérelemre indult, ugyanakkor az elveszett személyi igazolvány kiadása iránti eljárással együtt. Ebből következően az eljáró ügyintéző akkor járt volna el helyesen, amennyiben a minden személyes megjelenés útján előterjesztett kérelemre induló közigazgatási eljárás esetén szükséges ügyfél azonosítást a 2004. évi CXL. tv. (Ket.) 17. § (2) és 36. § (2) bekezdése szerint elvégzi. Tekintettel arra, hogy a III.r. alperesnél a személyazonosító igazolvány kiadására irányuló eljárás is megkezdődött, a 168/1999. (XI.24.) Korm. rendelet 23. § (1) bekezdése szerint is el kellett volna végezni a személyazonosítást, a lakcímkártya kiadására pedig csak az azonosítás után, a személyi igazolvány kiadásával együtt kerülhetett volna sor. Mind a III. r. alperes, mind a IV. r. alperes jogelődjének ügyintézője elmulasztotta annak ellenőrzését, hogy a kérelmező útlevéllel rendelkezik-e különös tekintettel arra, hogy az útlevél elvesztését nem jelentette be a magát ...nak valló személy, a felvett jegyzőkönyvben ez nem szerepel és arra körözést sem adott ki egyik hatóság sem. Ezért teljes mértékben osztotta az ítélőtábla a IV.r. magatartás jogellenessége körében is az elsőfokú bíróság által kifejtetteket. A perbeli esetben ideiglenes személyi igazolvány kiadására nem lett volna lehetőség érvényes útlevél meglétére figyelemmel, annak hiányában pedig a házassági anyakönyvi kivonat hiányában.  A IV.r. alperes fellebbezése kapcsán utal arra az ítélőtábla, hogy a peradatok szerint a magát ...nak állító személy születési anyakönyvi kivonatot igényelt, házassági anyakönyv igénylésére, kibocsátására nem került sor.

Utal még arra az ítélőtábla, hogy ..., aki a III.r. alperes irodavezetőjeként dolgozott a perbeli időpontban a BRFK V. kerületi Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztályának megkeresésére 2008. február 28-án kelt levelében előadta, hogy a lakcímigazolvány eljárás megelőzte a személyazonosító igazolvány eljárást, ami ebben az ügyben együtt kellett volna, hogy megtörténjen, mert a lakcímigazolvány kiadásaként az adatlapon megjelölt ok a személyazonosító igazolvány eljárás.

A személyazonosító igazolvány kiállítására irányuló kérelem esetén a személyazonosítás során az ügyintézőnek a visszaélések elkerülése érdekében megfelelő gondossággal kell eljárni figyelemmel arra, hogy az ügyleti forgalom biztonsága szempontjából alapvető okmányok kiadása történik.

Helytállóan foglalt állást az elsőfokú bíróság a kártérítés további elemeinek megállapíthatósága körében: a III.r. alperes és a IV.r. alperes jogelődje  jogellenes magatartásával a felperes kára okozati összefüggésben áll. Mindkét hatóság magatartása releváns oknak minősül figyelemmel arra, hogy az ingatlan adásvételi szerződés ingatlannyilvántartási bejegyezhetőségének feltétele a lakcím- és személyazonosító jel feltüntetése, amely csak lakcímkártyán szerepel, illetőleg a személyazonosító igazolvány megléte, amellyel az elkövető az okiratszerkesztő ügyvéd előtt azonosította magát. A III.r. alperes és a IV. r. alperes jogelődjének együttes károkozó magatartása teremtette meg tehát a bűncselekmény elkövetelésének a lehetőségét. Ezért helytállóan járt el az elsőfokú bíróság, amikor a Ptk.344.§ (1) bekezdése alapján az alperesek felperessel szembeni egyetemleges felelősségét állapította meg. Az alperesek egymás közötti felelősségének aránya a jelen jogvita szempontjából jelentőséggel nem bír.

Alaptalanul hivatkozik a IV.r. alperes fellebbezésében arra is, hogy a felperes a kár bekövetkezésében közrehatott, nem tanúsított elvárható magatartást. A felperes a perbeli ingatlanon az adásvételi szerződés megkötése előtt több alkalommal is járt, amelyet ... vádlott nyomozás során tett vallomása is  megerősített. Az adásvételi szerződés megkötését követően pedig a felperes az ingatlant birtokba vette. Önmagában az, hogy az ingatlanon álló, kis alapterületű, romos épületet nem tekintette meg, a felperes gondatlan magatartását nem alapozza meg. 
Téves továbbá a III.r. alperes azon fellebbezési hivatkozása, mely szerint felelőssége csak akkor lenne megállapítható, ha a III.r. alperesi ügyintéző súlyos szándékos visszaélés bűncselekményt elkövetve járt volna el.  A felperes államigazgatási jogkörben okozott kár megtérítése iránt érvényesít igényt az alperessel szemben, ezért a kártérítés a Pp.339.§ (1) bekezdésében meghatározott általános és a Ptk. 349.§ (1) bekezdésében rögzített különös feltételeit kell vizsgálni. A kártérítési felelősség megállapíthatóságának alapjául a jogszabálysértő és felróható magatartás szolgálhat, nem feltétel, hogy az alperesi ügyintéző magatartása szándékos bűncselekményt valósítson meg. A perbeli esetben a fentiek szerint egyértelmű és garanciális jellegű jogszabályi rendelkezések megsértése megalapozza az alperesek kártérítési felelősségét.

A IV.r. alperes  bizonyítási indítványa kapcsán az ítélőtábla csupán azt emeli ki, hogy a peradatokból az derült ki, hogy a magát ...nak állító személy születési anyakönyvi kivonatot igényelt, illetőleg annak kiállítására került sor, míg a házassági anyakönyvi kivonatot az elkövető nem igényelte és azt a III.r. alperes nem állított ki részére.

Mindezek alapján az ítélőtábla az elsőfokú bíróság ítéletét - a Pp.254.§ (3) bekezdése szerint helyes indokaira utalással - a Pp.253. § (2) bekezdése alapján helybenhagyta.
Az ítélőtábla a Pp.78.§ (1) bekezdése alapján kötelezte az eredménytelenül fellebbező alpereseket a felperes javára egyetemlegesen a 32/2003 (VIII.22.) IM rendelet 3.§ (1) és (2) bekezdésének a.) b.) pontjai, valamint (6) bekezdése alapján 664.000 Ft + Áfa ügyvédi munkadíjból álló másodfokú költség viselésére, míg az alperesek személyes illetékmentessége folytán a le nem rótt 2.500.000 Ft fellebbezési illetéket az állam viseli. (6/1986 (VI.26.) IM. r. 14. §).

Budapest, 2015. szeptember 22.

Vargáné dr. Erdődi Ágnes sk.
törvényszéki tanácselnök
a tanács elnöke
     dr. Szabó Györgyi  sk.                                                              dr. Gajdos István sk.
      törvényszéki előadó                                                                         törvényszéki bíró