A KÚRIA
mint felülvizsgálati bíróság

Kfv.IV.35.151/2015/4.szám

A Kúria a dr. Jobbágy Krisztina ügyvéd által képviselt felperesnek a dr. Ribánszki Erzsébet Éva hatósági referens által képviselt alperes ellen támogatási ügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt indított perében a Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2014. november 13. napján kelt 15.K.27.203/2013/18. számú jogerős ítélete ellen a felperes által 19. sorszám alatt benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán az alulírott napon - tárgyaláson kívül - meghozta a következő

í t é l e t e t:

A Kúria a Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 15.K.27.203/2013/18. számú ítéletét és az alperes 245/0801/384/21/2010. és 261/0801/6123/25/2011. számú határozatait - az elsőfokú közigazgatási határozatokra is kiterjedően - hatályon kívül helyezi és az elsőfokú közigazgatási szervet új eljárásra kötelezi. 

Kötelezi az alperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg a felperesnek 30.000 /harmincezer/ forint elsőfokú- és 30.000 /harmincezer/ forint felülvizsgálati eljárási költséget.

A kereseti és felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli.

Ez ellen az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.

I n d o k o l á s 

A felperes 2010. és 2011. évi egységes területalapú támogatás iránti kérelmét az alperes elsőfokú hatósága visszavonó, 2013. március 8-i határozataiban elutasította.  Az igényelt földterületeknek az elfogadott földterületekhez viszonyított arányára nézve, szankcióként a 2010. év vonatkozásában 11.514.824 forint, a 2011. év  tekintetében pedig 14.213.181 forint támogatás visszafizetésére kötelezte a felperest. 
Az alperes az elsőfokú határozatokat határozataiban helybenhagyta. Döntését azzal indokolta, hogy a felperes nem tudta igazolni az igényelt földterületek jogszerű használatát, valamint azt, hogy jogszerű földhasználata önhibáján kívül nem tűnt ki a földhasználati nyilvántartásból. 

A felperes keresete folytán eljárt Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (a továbbiakban: Bíróság) - az ügyek egyesítését követően meghozott - 2014. november 13-án kelt 15.K.27.203/2013/18. számú ítéletével a felperes keresetét elutasította. A Bíróság döntését a 2010-es év vonatkozásában a 22/2010. (III. 16.) FVM rendelet (Jogcímrendelet 1.) és a 34/2010. (IV. 9.) FVM rendelet (Eljárási rendelet 1.), a 2011. év esetében a 25/2011. (IV. 7.) VM rendelet (Jogcímrendelet 2.) és a 22/2011. (III. 25.) VM rendelet (Eljárási rendelet 2.) szerinti mezőgazdasági termelő és a jogszerű földhasználat fogalmaira alapította. A kereseti kérelemben foglaltakra tekintettel  utalt arra, hogy a fentiek szerinti rendeleti szabályok nem állnak ellentétben a 73/2009/EK rendelet (EK rendelet) 35. és 124. cikkeivel, valamint a termőföldről szóló 1994. évi LV. törvény (Tftv.) 11/A. §-ával és 25/B. § (3) bekezdés b) pontjával sem. A Bíróság nem látott jogsértést abban sem, hogy az alperes a földhasználati nyilvántartás adatait és nem a 115/2003. (XI. 13.) FVM rendelet (MePAR rendelet) szabályait kérte számon a felperesen.

A felperes felülvizsgálati kérelemmel fordult a Kúriához, amelyben az alperes határozatának az elsőfokú határozatra is kiterjedő hatályon kívül helyezését és a keresetének helyt adó ítéletet kért. Pernyertesség esetére költségigénye is volt az alperessel szemben.
A felperes felülvizsgálati kérelmét azzal indokolta, hogy a jogerős ítélet sérti a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) 50. §-át, a Tftv. 11/A. §-át, a Pp. 206. § (1) bekezdését és a 221. § (1) bekezdését, valamint az EK rendelet 35. és 124. cikkében foglaltakat. 
Indokolásában utalt arra is, hogy a felperes tulajdoni lapokkal igazolta azt, hogy az igényelt területek rendelékezésére állnak. Ezért a Bíróság a Tftv. 25/B. § (7) bekezdésébe és a Pp. 206. § (1) bekezdésébe ütközően várta annak bizonyítását a felperestől, hogy önhibáján kívüli okból nem jelenik meg földhasználata a földhasználati nyilvántartásban. A felperes szerint a Bíróság a Pp. 221. § (1) bekezdésébe ütközően nem indokolta a Tftv. 11/A. §-ának perbeli figyelmen kívül hagyását. A hivatkozott törvényi rendelkezés olyan kivételi szabály, amely kizárja az uniós támogatások esetén a földhasználati nyilvántartás alkalmazását, ugyanakkor elrendelte a MePAR rendelettel felállított nyilvántartás alkalmazását. Felperes álláspontja értelmében a Bíróság annak ellenére nem zárta ki a földhasználati nyilvántartás alkalmazását, hogy az ítéletben maga is megállapította a MePAR nyilvántartás alkalmazásának kötelezettségét. Végül utalt arra is, hogy az EK rendelet közvetlenül alkalmazandó uniós jogi norma, ezért az - szemben az ítéletben foglaltakkal - a hazai szabályozás mellett minden esetben alkalmazandó jogot jelent a Bíróság számára. 

Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában történő fenntartását kérte. 
 
A felülvizsgálati kérelem részben megalapozott.

A Kúria több támogatási időszak szabályozása alapján, több összefüggésben vizsgálta már a területalapú támogatások megszerzésének jogi feltételeként a jogszerű földhasználat igazolásának kötelezettségére vonatkozó szabályozásokat. Kialakult gyakorlatában - az Európai Unió Bíróságának (a továbbiakban: EuB) eseti döntésére támaszkodva - több megállapítást is tett, amelyektől a jelen esetben sem látott indokot az eltérésre. 

A kérelem idején hatályos 73/2009/EK rendelet (a továbbiakban: EK rendelet) 124. cikke nem kétségesen a támogatás megszerzésének feltételeként a földterület mezőgazdasági termelő részére történő „rendelkezésére állását" írja elő. A Kúria eddigi gyakorlatában - figyelemmel az Európai Unió Bíróságának (a továbbiakban: EuB) esetjoga alapján {C-375/08, Indokolás: [38], valamint [46]-[90] bekezdései} - arra a következtetésre jutott, hogy az uniós és a hazai költségvetési források védelme indokolhatja azt, hogy a hazai szabályozás a támogatás megszerzését a jogszerű földhasználat hiteltérdemlő igazolásához kösse. A támogatás alapjául szolgáló parcellák jogszerű jogcím alapján történő használata esetén tekinthetők úgy, mint amelyek a mezőgazdasági termelő rendelkezésére állnak (elsőként: Kfv.IV.35.319/2013/3. számú, legutóbb: Kfv.IV.35.066/2015. számú ítélet). 

A perben alkalmazandó Jogcímrendelet 1. és 2. szövegszerűen egyező 3. § (2) bekezdése értelmében „[e]gységes területalapú támogatás iránti kérelmet az a mezőgazdasági termelő nyújthat be, aki a támogatás alapjául szolgáló terület vonatkozásában az Egységes kérelem rendelet alapján jogszerű földhasználónak minősül". Az Eljárási rendelet (fentiek szerinti „Egységes kérelem rendelet") 1. értelmező rendelkezése (1. § 7. pontja) értelmében: „[j]ogszerű földhasználó: a földhasználati nyilvántartás részletes szabályairól szóló 356/2007. (XII. 23.) Korm. rendelet szerinti földhasználati nyilvántartásba (a továbbiakban: földhasználati nyilvántartás) a tárgyév május 31-i dátum szerinti állapotnak megfelelően földhasználóként bejegyzett ügyfél, vagy az az ügyfél, akinek földhasználati joga önhibáján kívüli okból nem került a földhasználati nyilvántartásba bejegyzésre és a földhasználati jogosultságát igazoló egyéb bizonyító erejű okirattal rendelkezik;". Az Eljárási rendelet 2. 1. § 8. pontja szerint „jogszerű földhasználó: a földhasználati nyilvántartás részletes szabályairól szóló 356/2007. (XII. 23.) Korm. rendelet szerinti földhasználati nyilvántartásba (a továbbiakban: földhasználati nyilvántartás) - amennyiben e rendelet 2. § (1) bekezdése szerinti, az egyes támogatási jogcímekre vonatkozó jogszabályok másként nem rendelkeznek - a tárgyév június 9-ei dátum szerinti állapotnak megfelelően földhasználóként bejegyzett ügyfél, vagy az az ügyfél, akinek földhasználati joga önhibáján kívüli okból nem került a földhasználati nyilvántartásba bejegyzésre és a földhasználati jogosultságát igazoló egyéb bizonyító erejű okirattal rendelkezik". 
A két rendelkezés a jogszerű földhasználat irányadó  dátumának meghatározásában különbözik csupán, a két szabályozás egyező abban, hogy a jogszerű földhasználat a földhasználati nyilvántartás adataival vagy az önhiba hiányának igazolása mellett bizonyító erejű dokumentummal támasztható alá.

A hivatkozott rendelkezések értelmében a támogatási kérelem elfogadásának alapja a kérelmező jogszerű földhasználata.

A Kúria nem fogadta el a felperes felülvizsgálati kérelme szerinti azon érvelését, hogy a Tft. 11/A. §-a kizárja a földhasználati nyilvántartás adatainak alkalmazását a támogatási kérelmek elbírálásakor. A Tft. hivatkozott rendelkezése értelmében: „[a] föld használatával összefüggésben nyújtott költségvetési támogatást - az Európai Unió által finanszírozott közvetlen termelői támogatást és annak nemzeti kiegészítését kivéve - igénybe venni csak az ingatlanügyi hatóság által nyilvántartott földhasználatra lehet". A Tft. rendelkezése arra a jogi helyzetre utal, amelyet a 2007. évi XVII. törvény (a továbbiakban: Eljárási tv.) hozott létre a MePAR rendelet megalkotására vonatkozó felhatalmazásával. A perbelivel megegyező, illetve hasonló támogatások esetében ugyanis az alperes eljárása nem a Tft. szerinti „közhiteles ingatlan-nyilvántartás", hanem a MePAR nyilvántartás adataira épül. 

A felülvizsgálati kérelem a földhasználati nyilvántartás és a területalapú támogatások alapjául szolgáló MePAR nyilvántartás egymáshoz való viszonyát vetette fel. 
A MePAR rendelet 2. § (1) bekezdése értelmében a MePAR rendszer az Eljárási tv. „(...) hatálya alá tartozó, földterülethez kapcsolódó támogatások eljárásainak kizárólagos - állami tulajdonú - országos azonosító rendszere." Adattartalma - a MePAR rendelet 4. § (1) bekezdés a) - e) pontjai értelmében - a fizikai blokkok határvonalaira, a fizikai blokkon belül a jogcím szerinti támogatható terület vagy területek határvonalaira, a támogatható és nem támogatható területek mértékére, a blokkazonosítóra, valamint ortofotókra vagy nagyon nagy felbontású űrfelvételekre terjed ki. A MePAR rendelettel létrehozott nyilvántartás tehát a támogatható földterületek fizikai kiterjedésével kapcsolatos adatokat és nem a parcellák jogi helyzetét mutatja. A MePAR nyilvántartás a földterületek támogathatóságára vonatkozó adatokat tartalmazza, amely feltétele a támogatási kérelem pozitív elbírálásának. Ugyanakkor nem jellemző adat a kérelmező igényelt földterülethez fűződő jogi kapcsolata tekintetében. Az a tény, hogy a termőföldek nyilvántartási adatai a támogathatóság, valamint tulajdoni, használati viszonyaik szempontjából esetlegesen eltérést mutatnak, nem eredményezi a jogszerű földhasználat igazolásának támogatási feltétellé tételét, annak indokolhatóságát. 

A Tft. felhatalmazása alapján [90. § (1) bekezdés c) pont] megalkotott, a földhasználati nyilvántartás részletes szabályairól szóló 356/2007. (XII. 23.) Korm. rendelet (a továbbiakban: R.) a termőföldterületek - a MePAR nyilvántartásban támogathatóként, avagy éppen nem támogatható földterületként kitűnő fizikai blokkokban elterülő parcellák - jogi viszonyait tartja nyilván. A támogatási kérelmek elbírálására irányuló közigazgatási eljárásokban az alperes az Eljárási tv. 26. § (3) bekezdés m) pontja - törvényi szabályként -, a „kötelezettségek betartásának ellenőrzése céljából" teszi lehetővé a földhasználati nyilvántartás adatainak felhasználását, amely a perbeli esetben nem a parcellák fizikai kiterjedésével, hanem azok jogi viszonyaival álltak összefüggésben.

Mindazonáltal a Tft. földhasználati nyilvántartás - így az R. - törvényi hátterét tartalmazó szabályai között, a 25/B. § (7) bekezdésében egyértelművé tette, hogy „[h]a a földhasználó személyére vonatkozó bejelentés nem érkezett, a termőföld használójának a tulajdonost, illetőleg haszonélvezet fennállása esetén a haszonélvezőt kell tekinteni". A Tft. törvényi vélelméből következően, amennyiben az igényelt területek esetében más földhasználó - jogosultsága hiteltérdemlő igazolása mellett - ugyanazon földterület vonatkozásában támogatási igényt nem jelentett be, illetve földhasználata nem igazolt, úgy az alperesnek vélelmeznie kell, hogy a földhasználó a tulajdonos. A jelen perben ez azt eredményezi, hogy a felperes - a   Jogcímrendeletekben, valamint az Eljárási rendeletekben foglalt egyéb feltételek teljesülése esetében - a kérelmei benyújtása idején tulajdonában álló és más által jogszerűen nem használt, igényelt földterület vonatkozásában jogszerű földhasználónak minősül. 

Nem osztotta tehát a Kúria a Bíróság azon álláspontját, amely szerint a felperes jogszerű földhasználati jogosultsága azon területek esetében sem állapítható meg, amikor az igényelt terület tulajdonjogát - a kérelem benyújtásakori időben - tulajdoni lappal hitelt érdemlően igazolni tudta. Ezen esetekben az alperes bizonyítási körébe tartozó kérdés, hogy érkezett-e a földhasználó személyére vonatkozó olyan bejelentés, amely kétséget ébreszthetett a tulajdonosi, azaz a felperesi földhasználat vonatkozásában. Ilyen kérelem hiányában a felperest a Tft. törvényi vélelme folytán jogszerű földhasználónak kell tekinteni. 
Ezért ebben a tekintetben - a felülvizsgálati kérelemben foglaltaknak megfelelően - a Kúria megállapította a Tft. 25/B. § (7) bekezdésének és a Pp. 221. § (1) bekezdésének sérelmét. 
 
A kifejtettek értelmében a Kúria a Pp. 275. § (4) bekezdése alapján a jogerős ítéletet, valamint az alperes határozatait - az elsőfokú határozatokra is kiterjedően -  hatályon kívül helyezte és az elsőfokú hatóságot új eljárásra kötelezte. Az alperes elsőfokú hatósága a megismételt eljárásban a tulajdoni lappal igazolt tulajdonjog esetében, egyéb földhasználó személyére vonatkozó bejelentés hiányában, a felperes jogszerű földhasználatát nem vonhatja kétségbe a vitatott parcellák esetében. Az egyéb feltételek fennállása esetén ezért a felperes számára a támogatás ebben a körben megállapítandó.

A Kúria a Pp. 270. § (1) bekezdése alapján alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése alapján rendelkezett a költségviselés tárgyában, az eljárási illetéket az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 5. §-a alapján az állam viseli.

Budapest, 2015. október 06.

Dr. Kozma György sk. a tanács elnöke, Dr. Hörcherné dr. Marosi Ildikó sk. előadó bíró, Dr. Balogh Zsolt sk. bíró