Mfv.II.10.140/2015/4.szám

A Kúria a dr. Rezes Gábor Ügyvédi Iroda (ügyintéző: dr. Rezes Gábor ügyvéd) által képviselt felperesnek a Schiller-Mészer és Társai Ügyvédi Iroda (ügyintéző: dr. Schiller György ügyvéd) által képviselt alperes ellen munkaviszony megszüntetés jogellenességének megállapítása és jogkövetkezményei iránt a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságnál 24.M.1389/2012. szám alatt megindított és másodfokon a Fővárosi Törvényszék 55.Mf.633.965/2014/5. számú ítéletével jogerősen befejezett perében az említett másodfokú határozat ellen az alperes által előterjesztett felülvizsgálati kérelem folytán - tárgyaláson kívül - meghozta a következő 

í t é l e t e t :

A Kúria a Fővárosi Törvényszék 55.Mf.633.965/2014/5. számú ítéletét hatályában fenntartja. 

Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg az államnak külön felhívásra 1.620.000 (egymillió-hatszázhúszezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket. 

I n d o k o l á s 

A közigazgatási és munkaügyi bíróság által megállapított tényállás szerint a felperes 2011. március 10-étől állt az alperes alkalmazásában marketing értékesítési vezető munkakörben. A próbaidő lejártát követően 2011. június 30. napjával az alperes a felperest ügyvezetővé választotta, majd a felek ugyanezen a napon új munkaszerződést kötöttek, amely szerint a felperes határozatlan idejű munkaviszonyban, ügyvezető igazgatói munkakörben került alkalmazásra. 

Az alperesi társaság a 2011. augusztus 8-án tartott taggyűlésen a 4/2011. számú határozatával a felperest 2011. augusztus 8. napjával az ügyvezető igazgatói tisztségéből visszahívta és új ügyvezetőt választott. A taggyűlés a 7/2011. számú határozata értelmében a felperes  logisztikai igazgatói munkakörben, annak megfelelő díjazással maradt a társaságnál, a munkaszerződése írásbeli módosítására azonban nem került sor. 

Az alperes a 2012. február 16-án kelt rendes felmondásával a felperes munkaviszonyát 30 nap felmondási idővel indokolás nélkül megszüntette. 

A felperes a keresetében a rendes felmondás jogellenességének megállapítása mellett elmaradt munkabér és átalánykártérítés megfizetésére kérte kötelezni az alperest. Álláspontja szerint a munkáltatónak nem volt lehetősége a munkaviszonya indokolás nélküli  megszüntetésére, mivel nem volt vezető állású munkavállaló.  

Az alperes a kereset elutasítását kérte. Elsődlegesen arra hivatkozott, hogy a logisztikai igazgatói munkakörre a felperes munkaviszonya nem jött létre. Másodlagos álláspontja szerint a felperes vezetőhelyettesi beosztása vezető állású munkakörnek minősült, ezért munkaviszonyának megszüntetését nem kellett indokolnia. 

A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a 24.M.1389/2012/33. számú ítéletével a felperes keresetének részben helyt adott és megállapította a felmondás jogellenességét. Kötelezte az alperest 25.575.000 forint elmaradt munkabér, ezen összeg kamatai, továbbá 7.800.000 forint átlagkereset megfizetésére. Ezt meghaladóan a keresetet elutasította. 

Ítéletének indokolásában megállapította, hogy a 7/2011. számú taggyűlési határozat alapján - amely ellen a felek nem emeltek kifogást - a felperes új munkakörben, logisztikai igazgatóként maradt a társaságnál. Miután a felperes az írásbeliség hiánya címén nem hivatkozott a munkaszerződés érvénytelenségére, a kialakult ítélkezési gyakorlatra figyelemmel a munkaviszony írásbeli munkaszerződés nélkül, ráutaló magatartással logisztikai igazgatói munkakörre, bruttó 1.350.000 forintos munkabér meghatározása mellett létrejött. 

A közigazgatási és munkaügyi bíróság a rendes felmondás indokolásának hiányával kapcsolatban vizsgálta, hogy a felperes logisztikai igazgatói munkaköre az alperesnél vezető-helyettesi munkakörnek minősült-e. E körben elsődleges okirati bizonyítékként értékelte az alperesnél 2008. október 15-étől hatályban volt szervezeti és működési szabályzatot, amely az ügyvezető igazgató helyetteseként a gazdasági igazgatót jelölte meg, a logisztikai igazgatói munkakört pedig nem tartalmazta. A 2011. augusztus 8-ai taggyűlésre benyújtott új szervezeti és működési szabályzatot a tagok nem tárgyalták, és azt   az alperes sem vitatta, hogy a felperes felmondásáig a taggyűlés nem fogadta el. A perben az alperest terhelte annak bizonyítása, hogy a szervezeti és működési szabályzattal szemben a felperes logisztikai igazgatóként az ügyvezető helyettesének minősült, azonban ezt a perben sikerrel nem igazolta. 

Az elsőfokú bíróság a felperest érintő ügyvezető igazgatói utasításokat és a felperes becsatolt feljegyzéseit értékelve megállapította, hogy a felmondás időpontjában a felperes már egy hónapja ki volt tiltva a munkahelyéről, a nála lévő munkaeszközök átadására szólították fel, tehát vezető-helyettesi beosztást nem tölthetett be, és a megelőző időszakra vonatkozóan sem volt megállapítható, hogy az ügyvezető igazgató helyettese lett volna. A perben meghallgatott tanúk vallomásait, továbbá a kollektív szerződés 5. számú függelékében foglaltakat is értékelve arra a megállapításra jutott, hogy az alperes a perben nem tudta eredménnyel bizonyítani, hogy a felperes hatáskörénél és feladatkörénél fogva meghatározó befolyással rendelkezett a munkáltató működésére és ennélfogva a vezető helyettesének minősült. Mindezek alapján a munkaviszonyának indokolás nélküli rendes felmondással történő megszüntetése jogellenes volt. 

A jogellenes felmondás jogkövetkezményeként kötelezte az alperest elmaradt munkabér, továbbá hat havi átlagkeresetnek megfelelő mértékű átalánykártérítés megfizetésére. 

Az alperes fellebbezése alapján eljárt Fővárosi Törvényszék az 55.Mf.633.965/2014/5. számú ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletét a fellebbezett részében részben megváltoztatta, az átlagkereset jogcímű marasztalást 2.600.000 forintra leszállította, egyebekben az elsőfokú ítéletet azzal a kiegészítéssel hagyta helyben, hogy az alperes köteles a Fővárosi Törvényszék Gazdasági Hivatalának külön felhívásra megfizetni az elsőfokú eljárásban felmerült 2900 forint tanúköltséget. 

A törvényszék az elsőfokú ítéletet a fellebbezés keretei között vizsgálva megállapította, hogy az elsőfokú bíróság a szükséges bizonyítási eljárás lefolytatását követően a tényállást helyesen állapította meg, döntését a peradatok helyes és okszerű mérlegelésével helytálló következtetéssel, helyes jogszabályok alkalmazásával hozta meg, lényegében a szükséges tartalommal és terjedelemmel indokolta. 

A törvényszék érvelése szerint a bizonyítékok értékelése körében elsődlegesen az okirati bizonyítékoknak volt jelentősége, ezzel összefüggésben kellett értelmezni és értékelni a tanúvallomásokat, majd mindezekre figyelemmel kellett dönteni abban a kérdésben, hogy szükséges vagy indokolt-e további tanúk meghallgatása. 

Álláspontja szerint a felperesi munkaviszony és munkakör tekintetében a 2011. augusztus 8-án megtartott közgyűlési jegyzőkönyvnek és az abban foglalt határozatoknak van kiemelkedő jelentősége. Ezekből megállapítható, hogy a felperes ügyvezetői tisztségből történt visszahívása után a felek tényleges szándéka a felperes munkaviszonyának fenntartására irányult. A felek ennek érdekében a munkabér és a munkavégzésén helyének érintetlenül hagyása mellett a munkaszerződést a munkakör tekintetében módosították. Az elsőfokú ítélet helytállóan mutatott rá arra, hogy a felek a taggyűlésen jelen voltak, a határozatot tudomásul vették, a felperes pedig ezt követően munkakörét ténylegesen be is töltötte, ezért a munkaszerződés módosítása a felek ráutaló magatartásával létrejött. 

A másodfokú bíróság kifejtette, hogy taggyűlés által jóváhagyott újabb szervezeti és működési szabályzat hiányában a felperes munkaköre kizárólag a korábbi, 2008. október 15-étől hatályos szabályzat rendelkezéseinek alapulvételével volt vizsgálható, amely az ügyvezető igazgató helyettesítésére távollétében csak a gazdasági igazgatót jelöli meg. Az SzMSz a felperes munkakörét egyáltalán nem tartalmazta, annak rendelkezése szerint a gazdasági igazgatóságon belül létezett logisztikai szervezeti egység és a logisztikai vezetői munkakör, amely egyébként a szokásos középvezetői feladat és felelősségi körön túl érdemi, önálló tevékenységet nem foglalt magában. 

A törvényszék kiemelte, hogy az alperesi munkáltató írásbeli munkaszerződésben, munkaköri leírásban és szóban sem határozta meg a logisztikai igazgatói munkakör tartalmát, az ehhez kapcsolódó jog- és feladatkört, azt a gyakorlatban eseti jelleggel, utasításokkal igyekezett kialakítani. 

A másodfokú bíróság rámutatott arra, hogy a per tárgya nem felperes munkájának értékelése volt, ezért az elsőfokú bíróság helyesen utasította el az alperes ez irányú bizonyítási indítványait. 
Az alperes azt is igazolni kívánta a perben, hogy a felperes a vezetés tagjaként önálló döntési jogkörrel rendelkezett, az ügyvezető távollétében egyik helyetteseként járhatott el, illetőleg munkaköre az alperesi társaság működése szempontjából meghatározónak minősült. Az e körben indítványozott és meghallgatott O.J. és Sz.A. igazgatók előadása azonban ellentmondásban volt az ügyvezető nyilatkozatával, és nem támasztotta alá az alperes tényállításait sem. A tanúk vallomásából az állapítható meg, hogy az ügyvezető igazgató helyettese kizárólag a gazdasági igazgató volt, a felperes még saját szakterületén belül sem járhatott el az első számú vezető helyetteseként. Az elsőfokú bíróság a felperes indítványára K.O. V.-t, M.V.G.-t és P.J.V.-t hallgatta meg, ezért nem volt helytálló az a fellebbezési érvelés, hogy kizárólag a felperesi tanúk vallomására alapozta döntését.  

A törvényszék az alperesi fellebbezés alapján az átalánykártérítés mértékét - figyelemmel a felperes munkaviszonyának rövid időtartamára és arra, hogy viszonylag gyorsan elhelyezkedett - a minimális kéthavi mértékre szállította le. 

Az alperes a felülvizsgálati kérelmében elsődlegesen a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és új határozat meghozatalával a kereset elutasítását, másodlagosan a jogerős ítélet hatályon kívül helyezése mellett az elsőfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára történő utasítását kérte. 

Álláspontja szerint az eljáró bíróságok a 2011. augusztus 8-ai szervezeti és működési szabályzat rendelkezéseit jogszabálysértően mellőzték. A perben bizonyította, hogy a társaság két tulajdonosa a 2011. augusztus 8-ai szervezeti és működési szabályzatot - amely a logisztikai igazgatói munkakört is tartalmazza - elfogadta. E körben csatolta a többségi orosz tulajdonos 2013. november 26-án kelt, valamint a kisebbségi tulajdonos 2013. november 15-én kelt írásbeli nyilatkozatát. A gazdasági társaságokról szóló 2006. évi IV. törvény (Gt.), valamint Polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.) perbeli időszakban hatályos, a perben alkalmazandó rendelkezéseinek egybevetéséből ugyanis okszerűen kizárólag az állapítható meg, hogy a perbeli időszakban az alperesi társaság működését a felperes tekintetében az új, A/5. szám alatt csatolt SzMSz szabályozta. A Gt. 141. § (2) bekezdése alapján a taggyűlés kizárólagos hatáskörébe tartoznak mindazon ügyek, amelyeket a törvény vagy a társasági szerződés a taggyűlés kizárólagos hatáskörébe utal. A 2011. június 30-ai társasági szerződés 3.2/s. pontja értelmében az SzMSz elfogadása és a taggyűlés kizárólagos hatáskörébe tartozott. A Gt. 20. § (2)-(3) és a Gt. 147. § (1)-(2) bekezdéseinek rendelkezései alapján az alperesi társaság két tagja ülés tartása nélkül is jogosult volt az SzMSz elfogadásáról dönteni. A Ptk. 199. §-ából, valamint 207. § (1) bekezdéséből pedig levonható az a következtetés, hogy a becsatolt tulajdonosi nyilatkozatokat értékelve a tagok ülés tartása nélkül, szóban is hatályosan, utóbb írásban érvényesnek elismerhették az augusztus 8-ai szervezeti és működési szabályzatot. Az, hogy az alperesi társaság tagjai nem tartották be a Gt. taggyűlési határozatok meghozatalára vonatkozó egyes eljárási szabályokat, a Gt. 45. § (1)-(5), valamint a Gt. 46. § (1)-(3) bekezdésének rendelkezéseiből következően önmagában nem következik a taggyűlési határozatok érvénytelensége vagy hatálytalansága. Az ilyen taggyűlési határozat csak a Ptk. 235. § (1) bekezdése szerinti megtámadás következtében válik érvénytelenné, amelyre nem került sor. 

A Pp. 23. § (1) bekezdés ec) pontja alapján a cégekkel kapcsolatos perek közül a cég szervei határozatának bírósági felülvizsgálata iránt indított perek a  törvényszék kizárólagos hatáskörébe tartoznak, ezért a perben eljáró bíróságnak hatásköre sem volt az új SzMSz-t elfogadó taggyűlési határozat jogsértő voltának megállapítására. A Ptk. 234. § (1) bekezdése alapján csak a semmisségi érvénytelenségre hivatkozhat bárki külön eljárás és határidő nélkül, továbbá csak semmisség esetén jogosult a perbíróság hivatalból megállapítani az aktus érvénytelenségét. A megtámadást minden esetben a perbíróság előtt kell érvényesíteni a Ptk. 236. § (1) bekezdéséből következően. 

A fentiek alapján ténylegesen elfogadott 2011. augusztus 8-ai szervezeti és működési szabályzat rendelkezései szerint a logisztikai igazgatói munkakörben a felperes mindvégig az ügyvezető egyik szakmai helyettese és a felső vezetés tagja volt. A bíróságok iratellenesen, ezért megalapozatlanul állapították meg a tényállást, az ellentétes volt az SzMSz 2.3. pontjának tartalmával. 

Az alperes álláspontja szerint a logisztikai igazgató felperes vezetőhelyettesi jogállását igazolja az alperes kisebbségi magyar tulajdonosának A/40. számú és a többségi orosz tulajdonos A/43. számú írásbeli nyilatkozata, amelyek szerint a felperes az ügyvezető egyik szakmai helyettes volt. Az A/12-32. számú okirati bizonyítékok azt igazolják, hogy a logisztikai igazgató a teljes nettó árbevétel 41-76 %-át kitevő összegű beszerzések fölött diszponált, vagyis meghatározó szerepet játszott az alperes nyereséges működésének biztosításában. Munkabére 1.350.000 forint volt, amely kiemelkedő a nem felső vezető munkavállalókhoz képest. Ebből következően a bíróságok az Mt. 188.§ (1) és az Mt. 190. § (1) bekezdésének megsértésével állapították meg, hogy a logisztikai igazgató felperes nem volt vezető állású munkavállaló. Állítását a meghallgatott tanúk- F.Z., Sz.A., O.J., Sz.A. - vallomásai is alátámasztották. Ezt a tényt nem cáfolják a felperes elfogult tanúinak szubjektív és döntően irreleváns vallomásai, így P.J., továbbá K.O.-né nyilatkozata sem. 

Az alperes érvelése szerint az eljáró bíróságok többszöri logikai hiba miatt, megalapozatlanul jutottak arra a következtetésre, hogy a felmondás időpontjában a felperes vezető-helyettesi beosztást már nem tölthetett volna be. E körben abból indultak ki, hogy a felperes logisztikai igazgatói munkakörű munkaviszonya 2011. augusztus 8-án ráutaló magatartással létrejött, és a havi 1.350.000 forint összegű munkabért a felperes munkaviszonyának megszűnéséig hiánytalanul folyósította. Ennek következtében a felperes logisztikai igazgató munkakörét és annak tényleges tartalmát a felek 2011. augusztus 8-án meghatározták. Az Mt. 82. § (1) bekezdése értelmében a munkaszerződést a felek csak közös megegyezéssel módosíthatják, vagyis a felek által 2011. augusztus 8-án meghatározott és az alperes által bizonyított vezető-helyettesi tartalma volt a felperes logisztikai igazgatói munkakörének. A felek közötti konfliktus tényéből okszerűen egyáltalán nem következik, hogy emiatt az alperesi felmondás időpontjában a felperes vezető-helyettesi beosztást már semmiképp nem tölthetett be. Önmagában kellett vizsgálni a logisztikai igazgatói munkakörhöz kapcsolódó feladat és hatáskört, ettől pedig teljesen elkülönülten, ugyancsak önmagában vizsgálandó, hogy a vezető-helyettesi munkakört a felperes ténylegesen ellátta-e. Utalt a Kúria (Legfelsőbb Bíróság) EBH 2007.1723. számú elvi döntésére, amely szerint a vezető állású munkavállaló jogállását nem érinti, ha egyes munkaköri feladatait megvonják, de munkaszerződését nem módosítják. 

Az alperes álláspontja szerint a felperes felmondáskori vezető-helyettesi jogállásának tényét az ítéletben fel nem tüntetett egyes további bizonyítékok is igazolják. Így figyelembe kellett volna venni az alperes szervezeti felépítését bemutató A/6. számú táblázatot, Riczel Anna és Kovács Tamás korábbi logisztikai vezető A/7. és A/8. alatt becsatolt munkaköri leírásait, az alperes A/34. számú új SzMSz-ét, a logisztikai igazgatói feladatokat is ellátó kereskedelmi főmérnök A/35. számú munkaköri leírását, továbbá a 83. számú ügyvezető igazgatói utasítást is. Mivel az ítélet tényállása ezen bizonyítékokat nem tartalmazza, a jogerős ítélet indokolásánál a törvényszék megsértette a Pp. 252. § (2) bekezdésének rendelkezését. 

A felülvizsgálati kérelem sérelmezte a felajánlott tanúk meghallgatásának mellőzését. Álláspontja szerint ezen további nyilatkozatokból lehetett volna megállapítani a felperes munkakörének tényleges tartalmát. 

A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el. 

A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott. 

A bíróságok által megállapított és felülvizsgálati kérelemmel sem támadott, ezért a felülvizsgálati eljárásban is irányadó tényállás szerint a felperest 2011. augusztus 8-án az alperes taggyűlése ügyvezető igazgatói tisztségéből visszahívta, és a 7/2011. számú határozata alapján logisztikai igazgatói munkakörben alkalmazta tovább. A közigazgatási és munkaügyi bíróság helytálló megállapítása szerint a felek között ezen munkakör vonatkozásában a munkaszerződés módosítása ráutaló magatartással létrejött. Miután az alperes a felperes vezető állású munkavállalói státuszára tekintettel (Mt. 188.§ (1) bekezdés) az Mt. 190.§ (2) bekezdése alapján az Mt. 89.§ (2) bekezdés szerinti indokolást mellőzte, ezért az eljáró bíróságok helytállóan vizsgálták, hogy a felperes az Mt. 188.§ (1) bekezdése hatálya alá tartozó vezető volt-e. 

Az alperes a felülvizsgálati kérelmében elsődlegesen arra hivatkozott, hogy az általa megjelölt jogszabályok alapján levezethető az az álláspont, mely szerint a 2011. augusztus 8-ai taggyűlésen tárgyalt, de ott el nem fogadott, majd később a tulajdonosok egyoldalú írásbeli nyilatkozatával jóváhagyott új SzMSz - amely már tartalmazta a felperes logisztikai igazgatói munkakörét - rendelkezései alapján a felperes a vezető helyettesének minősült, vagyis munkaviszonyának rendes felmondással történő megszüntetését írásban nem kellett indokolnia. 

Az alperes társasági szerződésének 3.2./s. pontja értelmében a szervezeti és működési szabályzat elfogadása a taggyűlés kizárólagos hatáskörébe tartozott. Peradat, hogy 2011. augusztus 8-án az alperes által hivatkozott új szervezeti és működési szabályzatot a taggyűlés tárgyalta, azonban ebben a körben döntést nem hozott. Az a körülmény, hogy a társaságot alkotó két tulajdonos képviselője 2013. november 15-én, illetőleg november 26-án a becsatolt írásbeli nyilatkozattal elfogadta a 2011. augusztus 8-ai szervezeti és működési szabályzatot, csupán azt jelentheti, hogy e körben a tulajdonosok döntése alapján ezen időponttól, vagyis 2013. november 26-ától annak rendelkezéseit alkalmazni kell. A következetes ítélkezési gyakorlat alapján a felmondást - annak alaki és tartalmi kellékeit - a közlés időpontjában kell vizsgálni. A felperes munkaviszonyának megszüntetése időpontjában 2012. február hónapban azonban a tulajdonosok képviselői részéről az új SZMSZ elfogadását alátámasztó döntés nem állt rendelkezésre, ezért megalapozatlan az az érvelés, hogy az utóbb tett nyilatkozatok visszamenőleges hatállyal történő alkalmazást tettek lehetővé. 

Téves ezért az a felülvizsgálati érvelés, hogy az elsőfokú bíróság hatáskör hiányában az új SZMSZ-t elfogadó taggyűlési határozat érvénytelenségéről határozott, mert helyesen csupán az Mt. rendelkezései alapján a felmondás időpontjában hatályos belső szabályzat rendelkezését - amely a felperes munkakörét nem tartalmazta - vette figyelembe.    

Az alperes további érvelése szerint, a felperes a ráutaló magatartással létrejött munkaszerződés módosítása szerint betöltött munkaköréhez kapcsolódó feladat és hatáskör alapján is vezetőnek minősült. Az Mt. 188.§ (1) bekezdése alkalmazhatóságának szempontjából a helyettesi minőség megállapíthatóságát valóban nem zárja ki, hogy a munkavállaló a vezetővel azonos hatáskörrel nem rendelkezik, a munkakör tartalmát vizsgálva annak van jelentősége, hogy egyébként rendelkezik-e olyan feladat- és hatáskörrel, amely lehetővé teszi számára, hogy a munkáltató működésére, gazdálkodására, döntéseivel meghatározó megfolyást gyakoroljon. 

Helytálló a törvényszék azon érvelése, hogy írásbeli munkaszerződés és munkaköri leírás hiányában a felperes által ellátott logisztikai igazgatói munkakör tartalma az ehhez kapcsolódó jog és felelősségi kör csak a rendelkezésre álló egyéb bizonyítékok alapján volt megállapítható. E körben kiemelt jelentősége volt a becsatolt 83. számú ügyvezetői igazgatói utasításnak, amely arról rendelkezett, hogy a felperes a beszerzésekkel kapcsolatos rendeléseket kizárólag O.J. és B.A. (nem alperesi munkavállalók), továbbá az ügyvezető engedélyezése után adhatja ki. Tény, hogy a hatályos szervezeti és működési szabályzat kizárólag a gazdasági igazgatót tüntette fel az ügyvezető igazgató helyettesének, de a kollektív szerződés 5. számú függeléke sem tartalmazta a felperes munkakörét, mint vezető 1. kategóriát. Ebbe a csoportba kizárólag a kft. vezetője, a gazdasági igazgató, a műszaki kereskedelmi igazgató, a termelési igazgató és a minőségbiztosítási főmérnök tartozott. A közigazgatási és munkaügyi bíróság helytállóan utalt arra, hogy a 7. sorszám alatt becsatolt felperesi előkészítő irat mellékleteként szereplő e-mail levelezésekből is az a következtetés vonható le, hogy a felperesen kívül az alperesi munkáltatónál mindegyik vezetőnek volt döntési jogköre személyi kérdésekben, ezzel szemben a felperesnek még a megrendelt beszállításokkal kapcsolatban is egy munkatársától kellett tájékoztatást kérnie. A bíróságok helyes értékelése alapján a felperes munkaszerződésének módosítását követően a számára kiadott ügyvezető igazgatói utasítások sem támasztották alá azt az alperesi álláspontot, mely szerint a felperes munkaköre vezetőhelyettesi munkakörnek, így vezető állásúnak minősült. 

Megalapozatlan az alperes felülvizsgálati kérelmének azon érvelése is, mely szerint a bíróságok nem vették figyelembe a tényállás megállapításakor az általa becsatolt egyéb bizonyítékokat. Az A/7. és A/8. alatt becsatolt logisztikai vezetői munkaköri leírás a felperes munkakörének megítélése szempontjából nem bírt jelentőséggel, a felperes részére ugyanis ilyen tartalmú irat a törvényi kötelezettség ellenére nem került kiadásra. 

Az alperes megalapozatlanul érvelt a Legfelsőbb Bíróság EBH 2007.1723. számú elvi döntésében foglaltakkal, mert a perbeli esetben nem csak arról volt szó, hogy a felperes munkaköri feladatait utóbb megvonták, hanem a logisztikai igazgatói munkaköréhez tartozó tényleges feladat- és hatáskör eleve nem minősült a munkáltató működésére, gazdálkodására meghatározó befolyást gyakorlónak. 

Az eljáró bíróságok ítéletük indokolásában helytállóan állapították meg és megfelelő tartalommal indokolták az alperesnek a további tanúk meghallgatására vonatkozó bizonyítási indítványának elutasítását. A törvényszék helytállóan rögzítette, hogy a per tárgyát a felperes munkaviszonyának indokolás nélküli megszüntetése képezte, ezért annak bizonyítása, hogy a felperes a logisztikai igazgatói munkakörét milyen módon látta el, szükségtelen volt a bizonyítási eljárás lefolytatása. Ugyancsak helytálló az az érvelés, mely szerint a felperes munkakörét elsődlegesen a rendelkezésre álló okirati bizonyítékok alapján kellett megállapítani. E körben további tanúk meghallgatása, esetleg nyilatkozatuk a munkakör tartalmának meghatározása körében már másodlagos a rendelkezésre álló okirati bizonyítékokhoz képest. 

A fentiekre tekintettel a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta. 

Az alperes a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján köteles a felülvizsgálati eljárás illetékének megfizetésére. A felülvizsgálati eljárásban pernyertes felperesnek igazolt költsége nem merült fel, ezért ebben a kérdésben határozni nem kellett.

Budapest, 2015. szeptember 2. 

Dr. Stark Marianna s.k. a tanács elnöke, Szolnokiné dr. Csernay Krisztina s.k. előadó bíró, Sipőczné dr. Tánczos Rita s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:

bírósági ügyintéző