Szombathelyi Városi Bíróság
P.20.645/2006/17. szám

A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN!

A Szombathelyi Városi Bíróság dr. Kovács László ügyvéd (...) által képviselt Vas Megye Önkormányzata (9700 Szombathely, Berzsenyi D. tér 1.) felperesnek,

 Dr. Szalontay Tamás ügyvéd (...) által képviselt (...) alperes ellen,

végrehajtás megszüntetése iránt indított perében meghozta az alábbi

Í T É L E T E T : 

A városi bíróság a kereseti kérelmet  e l u t a s í t j a . 

Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 100.000,- (Egyszázezer) Ft perköltséget. 

Megállapítja, hogy az eljárás során felmerült 474.000,- (Négyszázhetvennégyezer) Ft feljegyzett eljárási illetékköltség az állam terhén marad. 

Az ítélet ellen a kézbesítésétől számított 15 napon belül fellebbezésvan helye a Vas Megyei Bírósághoz címzetten írásban, 3 példányban, melyet a Szombathelyi Városi Bíróságnál kell előterjeszteni vagy jegyzőkönyvbe mondani.

A fellebbezési határidő lejárta előtt a felek közösen kérhetik a fellebbezés tárgyaláson kívüli elbírálását. 

Ha a fellebbezés csak a kamatfizetésre, perköltségre vagy összegére, illetve a meg nem fizetett illeték, vagy az állam által előlegezett költség megfizetésére vonatkozik, vagy csak az előzetes végrehajthatósággal, teljesítési határidővel, vagy részletfizetés engedélyezésével kapcsolatos, illetve a fellebbezés csak az ítélet indokolása ellen irányul, bármelyik fél kérheti, hogy a fellebbezést a másodfokú bíróság tárgyaláson bírálja el. 
I N D O K O L Á S : 

A városi bíróság  a peres felek jogi képviselőinek nyilatkozatai, valamint a csatolt okirati bizonyítékok alapján az alábbi tényállást állapította meg:

A városi  T Kft.  a Vas Megyei Bíróság előtt G.40.075/2000. szám alatt folyamatban volt perben 442.201.658,-Ft késedelmi kamat, valamint nem vagyoni kár megtérítése iránti követelést érvényesített a felperessel szemben. A felperes viszontkeresetet terjesztett elő. 

Az alperes, mint a T Kft. tagja 2001. november 28. napján 7.900.000,-Ft tőkeösszegű kölcsönt vett fel a Bank Rt-től, mely kölcsön összegét a felmerült költségei levonása mellett 2001. november 30. napján kelt szerződéssel tagi kölcsön címén kölcsönadta a T Kft-nek. 

A tagi kölcsön nyújtásáról szóló szerződés 2. pontjában a szerződő felek a kölcsön visszafizetési határidejének utolsó napját 2002. május 31. napjában határozták meg. A tagi kölcsönről szóló szerződés 3. pontja szabályozta azt is, hogy az adós T Kft. a kölcsön futamideje alatt minden hó utolsó napjáig a kölcsön összegét és kamatait a hitelező alperesnek megfizeti.

Az alperes, mint engedményes és a T Kft., mint engedményező között 2001. november 30. napján engedményezési szerződés jött létre, melynek 3. pontja szerint a tagi kölcsönt felvevő adós T Kft.  engedményezte a tagi kölcsönt nyújtó alperesre a felperessel szemben G.40.075/2000. szám alatt peresített követeléséből a nyújtott kölcsön és járulékai összegét abban az összegben, ami az adós fizetési kötelezettségéből a hatályosulás napján fennállt. 

Az engedményezési szerződés 2. pontja utalt arra, hogy a T Kft. vállalta, hogy az alperes részére a tagi kölcsön összegét 2002. május 31-ig visszafizeti. 

Az engedményezési szerződés 4. pontja szerint a szerződés a per állásától függetlenül életbe lép, ha a T Kft. ellen a bíróság felszámolási eljárást foganatosít, azon a napon, amikor az erről szóló bírósági végzést az adós átvette. 

Ugyanezen pont második bekezdése úgy rendelkezett, hogy az engedményezés hatályba lép ezen eljárás hiányában is, ha a kölcsönt az adós a kikötött határidőre nem fizeti vissza. 

A Vas Megyei Bíróság az előtte G.40.075/2000. szám alatt folyamatban volt perben 46. sorszám alatt 2002. január 30. napján elsőfokú ítéletet hozott, melyben kötelezte a  felperest arra, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 25.795.909,-Ft késedelmi kamatot, valamint ezen összeg után 1996. december 29. napjától a kifizetésig járó évi 20% kamatot. Ezt meghaladóan a kereseti és viszontkereseti kérelmeket elutasította. 

A T Kft. felszámolásának kezdő időpontja 2002. március 7. napja volt. 

A felperes 2002. november 2. napján önként megfizetett a már felszámolás alatt álló T Kft-nek 25.795.909,-Ft-ot. 

Az alperes 2002. december 21. napján kelt és 2002. december 23. napján postázott levelében megküldte a felperesnek az engedményezési szerződést. A küldemény legkésőbb 2003.  január 6. napján megérkezett a felpereshez. 

A fellebbezés folytán eljáró Legfelsőbb Bíróság a 2003. március 20-i tárgyalási  határnapon Pf.IX.24.925/2002/9. szám alatt ítéletet hozott, melyben az elsőfokon eljárt Vas Megyei Bíróság ítéletét azzal a módosítással hagyta helyben, hogy az elsőfokú ítéletben megítélt tőkeösszeg után a felperes 1996. december 29. napjától 2001. december 31. napjáig évi 20%, 2002. január 1. napjától a kifizetésig évi 11% késedelmi kamat fizetésére köteles. Rendelkezett még a Legfelsőbb Bíróság részperköltség fizetéséről is. 

A T Kft. felszámolóbiztosa 2003. október 27. napján azonnali beszedési megbízással 31.422.571,-Ft-ot szedett be a felperes számlájáról a Vas Megyei Bíróság G.40.075/2006/46. számú,  a Legfelsőbb Bíróság Pf.IX.24.925/2002/9. számú ítélete folytán jogerőre emelkedett ítélete alapján. 

Az alperes 2004. november 19. napján kelt kérelme alapján a Vas Megyei Bíróság 2005. április 13. napján kelt Gpk.50.111/2005/2. számú végzésében megállapította, hogy az előtte G.40.075/2000. szám alatt folyamatban volt perben felperesként eljárt T Kft. jogutódja a végrehajtási eljárásban az alperes. A végzést a Győri Ítélőtábla 2005. szeptember 15. napján kelt Gpkf.IV.25.557/2005/2. számú végzésével helybenhagyta. 

A Vas Megyei Bíróság Végrehajtó Irodája az alperes, mint végrehajtást kérő javára 7.900.000,-Ft tőke és ennek 2002. január 10. napjától járó évi 11% késedelmi kamata végrehajtása iránt a Vas Megyei Bíróság G.40.075/2000/46. számú ítélete, valamint Gpk.50.111/2005/2. sorszámú végzése alapján a 2005. november 3. napján  kibocsátott végrehajtási lappal elrendelte a végrehajtást a felperes ellen. 

A felperes 2006. január 16. napján végrehajtási lap visszavonása iránti kérelmet terjesztett elő, melyet a Vas Megyei Bíróság Végrehajtói Irodája 1800-Sz.Vh. 1502/2005/9. számú végzésével elutasított. A végzés ellen a felperes fellebbezést jelentett be, majd azt 2006. május 17. napján visszavonta. 

A végrehajtási eljárás F. L. önálló bírósági végrehajtó előtt 144.V.1996/2005. szám alatt van folyamatban. 

A felperes 2006. május 16. napján érkezett keresetében kérte az ellene folyó végrehajtási eljárás megszüntetését, valamint az alperes perköltségben marasztalását. Kereseti kérelme jogszabályi alapjaként a Pp.368.§-ára hivatkozott. Előadta, hogy a jogerős ítéletben foglalt fizetési kötelezettségének részben önként, részben a T Kft. felszámolója által benyújtott azonnali beszedési megbízással eleget tett. A T Kft. felszámolója felé joghatályosnak kell tekinteni a teljesítést, mivel arra akkor került sor, amikor a végrehajtást kérő  alperes jogutódi minősége még nem nyert megállapítást. Az ezt megállapító végzés csupán 2005. július 12. napján emelkedett jogerőre. Kereseti kérelmét kiegészítette azzal is, hogy álláspontja szerint az engedményes alperes csupán végrehajtási jogot szerzett. A jogutódlás hatálya pedig a jogutódi jogállást megállapító bírósági végzés jogerőre emelkedésével állt be. Állította, hogy az alperes az engedményezésről 2003. január 6. napján értesítette a felperest. Az engedményező T Kft. felszámolója a felperes megkeresésére sem erősítette meg az engedményezés megtörténtét, hanem benyújtotta az inkasszót. 

A felperes hivatkozott arra is, hogy az alperes és a T Kft. közt létrejött engedményezési szerződés érvénytelen, mivel az engedményezés időpontjában a követelés jogalapja és összegszerűsége nem volt pontosan meghatározható. Hivatkozott arra is, hogy vele szemben az engedményezési szerződés relatíve hatálytalan a Ptk.203.§ (1) és (2) bekezdése alapján. 

Az alperes a kereseti kérelem elutasítását és a felperes perköltségben marasztalását kérte, a perköltségek körében 100.000,-Ft ÁFA-tól mentes jogi képviselői munkadíjra tartott csupán igényt. 

A kereseti kérelem az alábbiak szerint alaptalan. 

A felperes kereseti kérelme jogszabályi  alapjaként a Pp.368.§-át jelölte meg, mely szerint a végrehajtási lappal és a vele egy tekintet alá eső végrehajtható okirattal elrendelt végrehajtás megszüntetése és korlátozása iránt pert akkor lehet indítani, ha a perben közölni kívánt tény 
a.) akkor történt, amikor az már nem volt közölhető a végrehajtható okirat kiállításának alapjául szolgáló határozat meghozatalát megelőző eljárásban,  vagy
b.) a végrehajtható okirat kiállításának alapjául szolgáló egyezség megkötése után következett be. 

A Pp. fenti szabályozásának indoka az, hogy a végrehajtási lappal és a vele egy tekintet alá eső végrehajtható okirattal elrendelt végrehajtások esetében azok megszüntetésére vagy korlátozására csupán olyan, a végrehajtható okirat kiállításának alapjául szolgáló határozat meghozatalát követően keletkezett tények alapján kerülhessen sor, melyek az ezen határozatban foglalt és a végrehajtási lapban, valamint a vele egy tekintet alá eső végrehajható okiratban foglalt követelés csökkenését vagy megszűnését eredményezték. Ilyen tények lehetnek a teljes vagy részteljesítés. 

A fentieket meghaladó tények vizsgálata a végrehajtás megszüntetése, illetőleg korlátozása iránti per tárgyát nem képezhetik. Ennek indoka pedig az, hogy a végrehajtást kérő személyében beállott változás, mint jogi tény jogkövetkezményeinek levonására a Vht.39.§-ában szabályozott peren kívüli eljárás keretében kerülhet és kell, hogy kerüljön sor. Ellenkező értelmezés esetén a jogutódlás kérdésében a Vht.39.§-a alapján hozott végzések ellen a végrehajtás megszüntetése és korlátozási perek rendkívüli jogorvoslati fórumul szolgálnának, amelyre kifejezett jogszabályi rendelkezés hiányában  lehetőség nincs. 

Ugyanez az irányadó a végrehajtási lap és a vele egy tekintet alá eső végrehajtható okiratok esetleges törvénysértő volta esetén is, amikoris az azok elleni  jogorvoslatot a Vht. 211. és 212.§-ai biztosítják, így azok szerepét a végrehajtás megszüntetése és korlátozási perek át nem vehetik, illetve azok eredménytelen igénybevétele esetén azokkal szemben rendkívüli jogorvoslati fórumul sem szolgálhatnak. 

A fentiekből következően a végrehajtás megszüntetése és korlátozása iránti perben a végrehajtást kérő jogerős végzéssel megállapított jogutódi minősége ismételten vitássá nem tehető a végrehajtás megszüntetése és korlátozása iránti pernek perújítási eljárás jelleget kölcsönző jogszabályi rendelkezések hiányában. 

Annak, hogy a jogutódlás megállapítása tárgyában eljáró bíróság esetlegesen a jogutódlás alapjául szolgáló szerződés semmisségi ok folytán fennálló érvénytelenségének jogkövetkezményét levonja, akadályát semmi sem képezi, hiszen a Ptk-ból következően a semmisség megállapításához külön eljárás lefolytatására nincs szükség. A Vht.39.§-ához fűzött miniszteri indokolás 1. pontja szerint: A jogutódlás kérdésében való döntés előtt a bíróság szükség esetén meghallgatja a feleket és a jogutódot, bizonyítást folytat le, majd végzéssel dönt „ végrehajtható okiratot a végzés jogerőre emelkedése után lehet kiállítani, illetőleg a jogerős végzést kell a végrehajtónak megküldeni". 

A Vht.39.§-ához fűzött miniszeri indokolásból megállapítható az is, hogy ugyan a jogutódlás megállapítására peren kívüli eljárás keretében kerül sor, azonban ez nem akadálya a kontradiktórius jellegű, perben alkalmazott bizonyítás felvételének sem. 

A perbeli esetben habár a városi bíróság álláspontja szerint a jogkövetkezmény levonására a végrehajtási eljárás jelenlegi szabályozása mellett jelen perben lehetőség nincs, a városi bíróság a felperes által megjelölt érvénytelenségi okra a következőket jegyzi meg: 

A felperes által sem vitatottan az általa 2003. január 6. napján átvett engedményezési szerződésből kitűnően annak hatálya - tekintettel arra is, hogy a T Kft. elleni felszámolási eljárás kezdő időpontja 2002. március 7. napja volt - legkésőbb 2002. június 1. napján beállt, amennyiben a T Kft. az alperes részére az alperes által nyújtott tagi kölcsönt maradéktalanul nem fizette vissza ezen időpontig. A visszafizetés tényét egyik peres fél sem állította. 

A fentiekből következően 2003. január 6. napján egy már hatályos engedményezési szerződés nyert kézbesítést a felperes részére. 

Az engedményezési szerződés 3. pontja alapján megállapítható, hogy az engedményezett követelés összegszerűségében megegyezett a T Kft-nek a tagi kölcsönből eredően az adós felé az engedményezés hatályosulásának napján fennálló tartozásával. Ennek összege pedig meghatározható volt akkor is és ma is.

A fentiekből következően a felperes által hivatkozott - tartalmilag a Ptk.200.§ (2) bekezdésében szabályozott jogszabályba ütközést fedő - érvénytelenségi ok nem volt megállapítható, hiszen az engedményezett követelés nagysága a hatályosulás legkésőbbi 2002. június 1-i időpontjában megállapítható volt. Az ilyen tartalmú engedményezési szerződés nem ütközött a Ptk.328-331.§-aiba. 

Az alperes és a T Kft. közt létrejött engedményezési szerződés felperessel szembeni relatív hatálytalansága sem volt megállapítható a Ptk.203.§ (1)-(2) bekezdései alapján, mivel erre csak a sérelmet szenvedett fél hivatkozhatna, azonban a felperesről ezen minőség megállapítható nem volt. 

A városi bíróság nem osztotta azon felperesi álláspontot, mely szerint a perbeli esetben az alperesre a T Kft. csupán csak végrehajtási jogot engedményezett volna, mely engedményezés hatálya az alperes jogutódi minőségét megállapító végzés jogerőre emelkedésével állt volna be. 

E tekintetben a városi bíróság utal arra, hogy jogot engedményezni a Ptk. fogadalomrendszere alapján nem lehet, jog például átruházás tárgya lehet. Engedményezés tárgyát követelések képezhetik, ekként valamely követelés végrehajtására vonatkozó jogosultság sem ruházható át törvényesen a követelés egyidejű engedményezése nélkül.

A felperes által hivatkozott egyik tény, mely szerint 2002. november 2-án - még az engedményezésről történő értesítését megelőzően - 25.795.909,-Ft-ot megfizetett az alperesi jogelődnek, az eredeti jogosult T Kft-nek, jelen peres eljárásban a Pp.368.§ a./ pontjában írt korlátozás folytán figyelembe vehető nem volt. Ebből következően a hivatkozott teljesítés semmiképpen sem volt elszámolható olyanként, mint amely az alperes felperessel szemben fennálló végrehajtandó követelését csökkentette. 

A felperes által hivatkozott másik indok, mely szerint az alperes vele szemben fennálló és végrehajtandó követelését ugyancsak csökkentette a T Kft. felszámolójához 2003. október 27. napján inkasszó folytán befolyt 31.422.571,-Ft ugyancsak nem volt olyan teljesítésként értékelendő, amely az alperes felperessel szemben fennálló és végrehajtás alapjául szolgáló követelését csökkentette volna, hiszen ezen időpontra már az alperes és a T Kft. közti engedményezési szerződés hatályosult, ekként az alanyváltozás a kötelemben bekövetkezett, az engedményezési szerződésben írt követelés anyagi jogi jogosultjává az alperes vált. Ebből következően a T Kft. felszámolójához befolyt pénzösszeg, mivel azt az alperes nem vitásan nem kapta meg, az alperesnek felperessel szemben fennálló és a végrehajtás alapjául szolgáló követelése részteljesítéseként elszámolható nem volt. 

A fentiek alapján tehát nincs olyan teljesítés, mely az alperes felperessel szemben fennálló és végrehajtás alapjául szolgáló követelését csökkentette volna, ekként a végrehajtás megszüntetése iránti kereseti kérelem alaptalan, azt a városi bíróság elutasította. 

A felperes pervesztes lett, ezért köteles a Pp.78.§ (1) bekezdése alapján az alperes perköltségeit megfizetni, melyek összegét a városi bíróság 100.000,-Ft-ban határozta meg, mely teljes egészében az alperesi jogi képviselő ÁFA-tól mentes munkadíja. 

A városi bíróság megállapította, hogy az eljárás során feljegyzett 474.000,-Ft eljárási illeték a felperes személyes illetékmentessége folytán az állam terhén marad. 

Az ítélet elleni fellebbezési jogot a Pp.233.§ (1) bekezdése biztosítja. 

Szombathely, 2006. július 7.

					Dr. Tóth Zoltán sk.
					             bíró