Nyíregyházi Törvényszék
N y í r e g y h á z a 
2.Pf.20.750/2014/22. szám.

A Nyíregyházi Törvényszék, mint másodfokú bíróság dr. Rab Ferenc Ügyvédi Iroda /ügyintéző: dr. Rab Ferenc ügyvéd, ...ltal képviselt felperes neve /.../ felperesnek, dr. alperes neve /.../ alperes ellen közös tulajdon megszüntetése iránt indított perében a Nyíregyházi Járásbíróság 2013. május 29. napján kelt, 27.P.21.238/2011/45. számú ítélete ellen az alperes részéről 46. sorszám alatt benyújtott fellebbezés folytán indult másodfokú eljárásban - az alulírott napon megtartott nyilvános tárgyaláson - meghozta a következő

Ítéletet:

A törvényszék az elsőfokú bíróság ítéletének fellebbezést részét részben megváltoztatja, és a felperes által az alperes részére fizetendő megváltási ár összegét 1 925 550 (egymillió-kilencszázhuszonötezer-ötszázötven) forintra, míg a felperes által az alperes részére 2014. január 1. napjától a közös tulajdon megszüntetésének ingatlan-nyilvántartási bejegyzéséig terjedő időszak alatt fizetendő használati díj összegét havi 3 600 (háromezer-hatszáz) forintra felemeli.

Felkéri a Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal Debreceni Járási Hivatala Földhivatali Osztályát, hogy a közös tulajdon megszüntetése miatt bekövetkező változást 1 925 550 (egymillió-kilencszázhuszonötezer-ötszázötven) forint megváltási ár megfizetésének igazolását követően vezesse át az ingatlan-nyilvántartás adatain.

Egyebekben az elsőfokú bíróság ítéletének fellebbezett részét helybenhagyja.

Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg 15 (tizenöt) napon belül a felperesnek 70 000 (hetvenezer) forint másodfokú perköltséget.

Az ítélet ellen fellebbezésnek nincs helye.

I n d o k o l á s 

Az elsőfokú bíróság ítéletében annak tűrésére kötelezte az alperest, hogy a M. külterület ... hrsz-ú, erdő és szántó művelési ágú, 8503 m2 területű, 9,72 AK értékű ingatlan tulajdonát képező 1/3 hányadára a felperes tulajdonjoga közös tulajdon megszűntetése jogcímén ingatlan-nyilvántartási bejegyzést nyerjen. Kötelezte a felperest, hogy fizessen meg az alperesnek 15 napon 1 817 167 forint megváltási árat. Az ítélete jogerőre emelkedését követően megkeresni rendelte az ingatlanügyi hatóságot, hogy a megváltási ár kifizetésének igazolását követően a tulajdonjog-változást vezesse át az ingatlan-nyilvántartás adatain.

Kötelezte továbbá a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek a felépítmény felperesi beruházások nélkül számított használati díja címén 2000. április 1. napjától 2013. május 31. napjáig összesen 760 460 forintot, míg 2013. június 1. napjától a közös tulajdon megszüntetése ingatlan-nyilvántartási bejegyzéséig minden hónap 15 napjáig esedékesen havi 3 500 forint többlethasználati díjat. A fentieket meghaladóan az alperes viszontkeresetét elutasította. Kötelezte az alperest, hogy fizessen meg 15 napon belül a felperesnek 33 197 forint perköltséget. A felperest 18 000 forint, az alperest 21 600 forint eljárási illeték állam részére történő megfizetésére kötelezte.

Az ítélet alapjául szolgáló tényállás szerint a M. külterület ... helyrajzi számú, szántó (5152 m2) és erdő (3351 m2) művelési ágban nyilvántartott, 8503 m2 területű 9,72 AK értékű ingatlan (a továbbiakban: perbeli ingatlan) 2/3 arányban a felperes, 1/3 arányban az alperes tulajdonát képezi. Ez az ingatlan eredetileg a peres felek és a perben nem álló ... osztatlan közös tulajdonában volt fejenként 1/3 hányadban, és tulajdonjoguk az ingatlanügyi hatóság 41812/1997/1996.11.29. számú határozatával adásvétel jogcímén nyert bejegyzést az ingatlan-nyilvántartásba. A felperes, az alperes és ... az általuk azonos mértékű részesedéssel 1996. december 15. napján alapított, és a cégnyilvántartásba 1998. február 2. napján bejegyzett ... Kft. telephelyének biztosítása céljából vásárolták meg az ingatlant, és az a Kft. alapításától kezdődően annak fióktelepeként volt bejegyezve a cégnyilvántartásba. A felperes 2000. évben megvásárolta ... 1/3 tulajdoni illetőségét, melyre tulajdonjoga a 41788-2/2000.02.18. számú bejegyző határozattal közös tulajdon megszüntetése jogcímén nyert ingatlan-nyilvántartási bejegyzést.
 
A perbeli ingatlan a 47. számú főközlekedési út bal oldalán, M. és S. község között található, közvetlenül a műút mellett és az árokparton túl. Az ingatlan a főútról közvetlen, önálló lehajtási lehetőséggel ez idő szerint nem rendelkezik, csak a szomszédos, a felperes tulajdonában lévő ... hrsz-ú telephelyen keresztül lehet azt megközelíteni. A perbeli ingatlan mellett és mögött a felperes tulajdonában álló ipari telephely található, utóbbiakhoz közvetlen közúti szilárd burkolatú lehajtó épült. A perbeli ingatlan főútról való önálló megközelítését biztosító lehajtót a közútkezelő hozzájárulásával lehet kialakítani. 

A perbeli ingatlan több mint tíz éve nem a művelési ágának megfelelően van hasznosítva, hanem korábbi és jelenlegi funkcióját tekintve telephelynek felel meg. Az ingatlanra 1999-2000. évben engedély nélkül egy 100 m2 alapterületű üzemcsarnok épült, mely szerelőcsarnokból, valamint kiszolgáló helyiségekből (öltöző és WC) áll. Az ingatlant 2000. áprilisáig a ... Kft. használta gépek, berendezések tárolására, a felépítményt pedig azok javítására szívességi használati jogcímen, ezt követően a Kft. gazdasági tevékenységet már nem végzett, hanem csak az addig is az ingatlanon tárolt gépei kerültek ott további tárolásra. 2000. májusától a perbeli ingatlan felperes tulajdoni hányadának megfelelő területrészén a felperes érdekeltségi körébe tartozó, és ügyvezetése alatt is álló ... Kft. tárol szendvicspanelt, és ettől az időponttól a felépítményt teljes mértékben a ... Kft. használja. A felperes a tulajdoni hányadának megfelelő területet szívességi jogcímen engedte át a ... Kft. részére. 

A felperes 2006. évben az üzemcsarnok épületet átépítette: a hullámpala oldalait szendvicspanelekre, a hullámpala héjazatot lindab lemezre, a lemezajtót elhúzható garázsajtóra, a téglaépületen lévő palatetőt szendvicspanelre cserélte le, továbbá vályoggal feltöltötte a korábban homokbányaként használt területrészen visszamaradt gödröt, 2009. évben pedig beton alapú, acélszerkezetű, thermotetőpanel héjazattal ellátott kutya kennelt építtetett a perbeli ingatlan általa használt részére.

Az ingatlan 2013. évi forgalmi értéke - telephelyként hasznosított funkcióját figyelembe véve - 7 351 500 forint volt, ezen belül az üzemcsarnok felperes általi átépítésének/felújításának értéknövelő hatása 1 200 000 forint, a felperes által létesített kutya kennel értéknövelő hatása 200 000 forint, a bányagödör felperes általi feltöltésének értéknövelő hatása 500 000 forint forgalmi értékhagyadot képviselt. A felperesi beruházás nélkül a felépítmény havi használati díja 2000. évben 6.000 forint/hó, 2001. évben 8.000 forint/hó, 2002. évben 10.000 forint/hó, 2003. évben 12.000 forint/hó, 2004. évben 16.000 forint/hó, 2005. évben 20.000 forint/hó, 2006. év első felében 24.000 forint/hó, 2007. és 2008. években egyaránt 28.000 forint/hó, 2009. évben 20.400 forint/hó, míg 2010., 2011. és 2012. években egyaránt 17.500 forint/hó volt. A felperesi beruházás nélkül a perbeli ingatlan egészének a használati díja 2006. évben 46.872 forint/hó, 2007. és 2008. években egyaránt 54.684 forint/hó, 2009. évben 39.841 forint/hó, 2010., 2011., és 2012. évben egyaránt 34.178 forint/hó összeg volt. Amennyiben a perbeli ingatlan közvetlenül a közútról önálló lejárattal rendelkezne, úgy az ingatlan 2013. évi 7 351 500 forint összforgalmi értékén belül a telek forgalmi értékhányada, továbbá a felépítmény értékét levonva a telek használati díja is a duplájára növekedett volna, míg e körülmény a felépítmény forgalmi értékét és használati díját nem érinti.

A felperes a 2001. május 9. napján előterjesztett keresetében a perbeli ingatlanon fennálló közös tulajdon megszüntetését kérte, ő kívánta magához váltani az alperes ingatlan-nyilvántartás szerinti 1/3 tulajdoni illetőségét.  Módosított keresetében a perbeli ingatlanra fordított értéknövelő beruházásai által keletkezett értéknövekmény javára történő elszámolása mellett az alperest megillető megváltási ár összegét 1 000 000 forintban kérte meghatározni, amelybe beszámítani kérte a perbeli ingatlanon 2000. április 1. napjától 2012. december 31. napjáig általa elvégzett gyomtalanítás, kaszálás alperes tulajdoni hányadának megfelelő területrészre eső évi 50 000 forint összegű költségét.

Az alperes ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte un. alkalmatlan időre hivatkozással. Amennyiben a közös tulajdon megszüntetésére mégis sor kerülne, úgy a megváltási árat a szolgalmi jog fennállása alapján megállapítható forgalmi érték alapján kérte megállapítani, ugyanis jogi álláspontja szerint a perbeli ingatlan, mint uralkodó telek mindenkori birtokosa javára a szükségbeli útszolgalom joga a törvény elejénél (1959. évi IV. törvény 167. §) fogva fennáll. Ezért az 1/3 tulajdoni illetőségének megváltása fejében a felperest 12 000 000 forint megváltási ár megfizetésére kérte kötelezni. 
A 2001. szeptember 19. napján előterjesztett viszontkeresetében kérte továbbá a felperesnek 2000. április 1. napjától a közös tulajdon megszüntetéséig többlethasználati díj, valamint a lejárt használati díjak összege után középarányos időponttól számított késedelmi kamata megfizetésére kötelezését, a használati díj összegét ugyancsak az útszolgalmi jog fennállása alapján megállapítható használati díj figyelembevételével, a teljes ingatlan használati díja 1/3 részét kitevő összegben kérte meghatározni.

A felperes ellenezte a perbeli ingatlan elszámolás alapjául szolgáló forgalmi értékének szolgalmi joggal növelten történő elszámolását, hangsúlyozva, hogy a közös tulajdont napi forgalmi értéken kell elszámolni. A módosított ellenkérelmében mind jogalapját, mind összegszerűségét vitatva kérte a viszontkereset elutasítását.

Az elsőfokú bíróság az ítélete meghozatalakor hatályos 1959. évi IV. törvény 148. § /2/ bekezdése alapján megváltás útján szüntette meg a közös tulajdont a perbeli ingatlanon, az alperes tulajdoni hányadát a felperes tulajdonába adva, álláspontja szerint ez a felek érdekében áll, a perbeli ingatlan nagyobb részben a felperes tulajdonában van, azt tulajdoni hányadának megfelelő részében ő hasznosítja, és az az ő tulajdonát képező másik ingatlanon keresztül közelíthető meg, valamint a felperes nem vitásan teljesítőképességgel is rendelkezik. Rámutatott, hogy a közös tulajdon megszüntetése a tulajdonostársak között több  mint egy évtizedes vita tárgya, ugyanakkor a felperesi joggyakorlás visszaélésszerűségét alátámasztó körülmény nem volt feltárható. Önmagában az, hogy az alperes számára az ingatlanhoz fűződő érdek elsődlegesen az azon fennálló tulajdonjoga megtartásában, és egy majdan bekövetkező kedvezőbb ingatlanpiaci helyzetben való értékesítésében, és addig is tulajdoni hányada tényállítása szerinti felperesi használatáért a felperes által részére fizetendő használati díjban jelentkezik, míg a felperes esetében azt az ingatlan gazdasági tevékenység céljára történő használata fejezi ki, nem teszi visszaélésszerűvé a felperesi keresetindítást; mindkét jogosultság a tulajdonból fakad, gyakorlása a tulajdonostársakat megilleti.

A perben kirendelt ... igazságügyi ingatlanforgalmi szakértő kiegészített szakértő véleményére támaszkodva, azt aggálytalanként értékelve megállapította, hogy a perbeli ingatlan ténylegesen telephelyként funkcionál, melynek figyelembe vételével az ingatlan forgalmi értéke 2013. év első felében 7 351 500 forint volt. 

Jogi álláspontja szerint a perbeli ingatlan forgalmi értékét nem lehet a szolgalmi jog fennállása mellett megállapítható forgalmi értéken elszámolni, mivel arra vonatkozó jogerős ítélet hiányában nem állapítható meg, hogy a perbeli ingatlan mint uralkodó telek mindenkori birtokosát ténylegesen megilleti-e az 1959. évi IV. törvény 167. § szerinti szükségbeli út szolgalma, s ennek kapcsán az, hogy a 47-es számú főútról a perbeli ingatlanra való önálló lehajtó kiépítése milyen költséggel járna, továbbá, ha meg is állapítható a szükségbeli út szolgalma, akkor az melyik szomszédos ingatlant terhelné, milyen mértékben, és a szolgalom következtében kellene-e értékcsökkentést fizetni a perbeli ingatlan tulajdonosainak, és ha igen, úgy milyen mértékűt. Ilyen körülmények mellett a szolgalommal növelt forgalmi értéken való elszámolás méltánytalan lenne a felperesre nézve, hiszen a megváltási árat a szolgalmi jog fennállása mellett magasabb forgalmi értéken fizetné meg, ugyanakkor a 47. számú főútról ez idő szerint meglévő lehajtót tekintve neki kellene viselnie a szolgalmi jog alapításakor esetlegesen fizetendő értékcsökkenés jelenleg ismeretlen összegét még akkor is, ha jelen állapot szerint a perbeli ingatlannal szomszédos ingatlanok is az ő tulajdonát képezik.

Mindezen indokok alapján az elsőfokú bíróság a felperes által az alperes részére fizetendő megváltási ár összegét a 7 351 500 forintos forgalmi értékből kiindulva, abból levonva a felperes által megvalósított értéknövelő beruházások értékhányadát (összesen 1.900.000 forint értékben), a mutatkozó 5 451 500 forint értékkülönbözet (tiszta érték) alperes tulajdoni hányadára eső 1/3 részét kitevő összegben, azaz 1 817 167 forintban állapította meg.
 
Az alperes által igényelt többlethasználati díjból az elsőfokú bíróság csak a felépítmény vonatkozásában érvényesített díjigény jogalapját találta fennállottnak, tekintettel arra, hogy a felperes saját perbeli nyilatkozata szerint is a tulajdoni hányada arányának megfelelően azon ingatlanrésszel rendelkezett, és adta szívességi használatba azt, amelyen az üzemcsarnok van és a rendelkezése folytán azt teljes mértékben használatra is került, tehát értékesebb ingatlanrészt használt mint ami a tulajdoni hányada szerint megillette volna, különös figyelemmel a szakértő által az ingatlan egészére és az üzemcsarnokra megállapított használati díj egymáshoz viszonyított arányára, nevezetesen, hogy a felperesi beruházás nélkül az üzemcsarnok használati díja 40%-os arányt képvisel az egész ingatlan használati díjából, a felperesi beruházás értéknövelő hatását leszámítva pedig 30%-os arányt. Ezért az 1959. évi IV. törvény 140. § /1/ bekezdése és 141. § alapján a felépítmény vonatkozásában 2000. április 1. napjától az ítélethozatal időpontjáig (2013. május 29.) 760 460 forint, míg ezen időponttól a közös tulajdon megszüntetéséig havi 3 500 forint használati díj megfizetésében marasztalta a felperest, a használati díj összegét a szakvélemény alapul vételével, az alperesi tulajdoni hányad arányában állapította meg.

Ezt meghaladóan az alperes többlethasználati díj igényét, mint megalapozatlant utasította el az elsőfokú bíróság, mert álláspontja szerint az alperes nem tett eleget a bizonyítási kötelezettségének, az indítványa alapján meghallgatott tanúk vallomásából kétséget kizáróan megállapítani nem lehetett azt, hogy a felperes az alperes 1/3 tulajdoni hányadának megfelelő területrészt 2000. áprilisától az ítélet meghozataláig eltelt tizenhárom év alatt folyamatosan és teljes terjedelemben használta volna. Ezen túl a felperes a 2003. június 19-én érkeztetett 3.Pf.20.634/2002/6. szám alatt lajstromozott beadványában már jelezte azt, hogy tulajdoni hányadának megfelelő terjedelemben az ingatlan használata az alperes rendelkezésére áll, így azt bármikor birtokba veheti. Az a körülmény, hogy a felperes a korábbi (hatályon kívül helyezést megelőző) elsőfokú eljárás során megtartott tárgyaláson jogelismerést tett az alperes viszontkeresetére, önmagában nem alapozza meg az ingatlan egészére a használati díjban való marasztalását, mivel e nyilatkozat visszavonható, a felperes arra vonatkozó ténybeli beismerést viszont nem tett, hogy használta volna az alperes tulajdoni hányadának megfelelő ingatlanrészt is, sőt, épp ezzel ellenkező nyilatkozatot tett (9.P.21.473/2001/7. sorszámú jegyzőkönyv 2. oldal utolsó előtti bekezdés), valamint a szóban forgó jogelismerés az üzemcsarnokra tekintettel történt a felperes részéről, és végül a felek viszonyából következően, a peradatok által is alátámasztottan, arra is figyelemmel, hogy a jogvita minél hamarabb lezáruljon.

Az elsőfokú bíróság döntése jogi indokaként az 1959. évi IV. törvény (Ptk) 97. §-át, a 117. §-át, 140. § /1/ bekezdését, 141. §-át, 147-148. §-ait, 187. § /2/ bekezdését, 583. § /1/ bekezdését, 584. § /2/ bekezdését, 585. § /1/ bekezdését és 585. § /1/-/4/ bekezdését jelölte meg, és a Legfelsőbb Bíróság Polgári Kollégiumának 1/2008. (V.19.) PK véleménye V. és VII. pontjában kifejtettekre is hivatkozott.

Az ítélet ellen az alperes nyújtott be fellebbezést, amelyben az elsőfokú bíróság ítéletének részbeni megváltoztatását, és a felperes által fizetendő megváltási ár összegének 4 267 667 forintra történő felemelését kérte. Továbbá kérte a felperesnek az egész ingatlanra, tehát a telekingatlanra is kiterjedően többlethasználati díj megfizetésére történő kötelezését a szolgalmi jog fennállása alapján megállapítható használati díj alapján, annak 1/3 részét kitevő összegben. Ennek megfelelően a felperes által fizetendő többlethasználati díj összegét 2000. év május 1. napjától 2000. december 31. napjáig terjedő időre 120 000 forintban (15.000 forint/hó), 2001. évre 180 000 forintban (15.000 forint/hó), 2002. évre 200 040 forintban (16.730 forint/hó), 2003. évre 240 000 forintban (20.000 forint/hó), 2004. évre 320 400 forintban (26.700 forint/hó), 2005. évre 399 600 forintban (33.300 forint/hó), 2006. év január 1. napjától június 30. napjáig terjedő időre 240 000 forintban (40.000 forint/hó), míg ez év július 1. napjától december 31. napjáig terjedő időre 213 744 forintban (35.624 forint/hó), 2007. és 2008. évre egyaránt évi 498 736 forintban (41.561 forint/hó), 2009. évre 363 364 forintban (30.280 forint/hó), 2010. és 2011. évre egyaránt évi 311.712. forintban (25.976 forint/hó), 2012. január 1 napjától július 11. napjáig terjedő időre 165 381 forintban, 2012. július 11. napjával bezárólag mindösszesen 4 063 425 forintban kérte megállapítani. 2012. július 12. napjától a közös tulajdon megszüntetéséig a felépítmény felperes általi beruházások nélkül számított többlethasználati díja címén pedig 2012. és 2013. évre havi 3 500 forint, míg 2014. évtől kezdődően a felépítmény felperesi beruházások nélküli aktualizált használati díja 1/3 részét kitevő összegben kérte a felperest marasztalni. Kérte a felperes perköltségekben való marasztalását is.

Sérelmezte, hogy a perbeli ingatlan forgalmi értékének meghatározása, valamint a perbeli ingatlan használati díjának meghatározása során az elsőfokú bíróság az ingatlan „körbezárt állapotából" indult ki, és nem az átjárási útszolgalmi jog fennállása mellett megállapítható értékekből, holott az 1959. évi IV. törvény 167. §-ában meghatározott rendelkezés érvényesüléséhez elégséges azon tény fennforgása, mely szerint az ingatlannak nincs közúti összeköttetése, és nem szükséges az átjárási útszolgalmi jog külön bírósági megállapítása, márpedig a rendelkezésre álló adatokból megállapíthatóan a perbeli ingatlannak nincs közúti összeköttetése - jóllehet a 47. számú országos főközlekedési út mellett fekszik, de a közutat magas padka szegélyezi, azzal párhuzamosan pedig aszfaltozott kerékpárút került kiépítésre, ennélfogva nyugat felől a közútról közvetlenül az ingatlanra a bejárás nem biztosított -, egyébként a földrészlet megközelítése a közös tulajdonlásuk, de jogelődjük tulajdonlása idején is, és ma is, a szomszédos, jelenleg felperes tulajdonát képező M. külterület ... hrsz-ú ingatlanon keresztül történt, illetve történik. Hivatkozása szerint a szükségbeli útszolgalom ítéleti megállapítása jelen esetben azért is indokolatlan, mert a felperes az elsőfokú eljárás során elismerte az „átjáráshoz való jog fennállását", és úgy nyilatkozott, hogy a szolgalom megállapítása iránti per megindítása esetén, az erre irányuló keresetet nem ellenezné. Érvelése szerint nem helytálló az az első bírói ítéleti megállapítás sem, mely szerint a szolgalmi jog fennállása mellett számított magasabb - kétszeres - forgalmi értéken történő elszámolás a felperesre nézve méltánytalanságot eredményezne (mivel ez esetben felperesnek kellene viselnie a szolgalmi jog alapítással felmerülő értékcsökkenés jelenleg ismeretlen értékét), ugyanis a közös tulajdon megszüntetésével a felperes válik mind az uralkodó, mind a szolgáló telek tulajdonosává, így „a szolgalmi jog alapításának törvényi feltétele nem áll fenn, illetve az értelmetlen is lenne". Mindezek miatt a megváltási ár összegét a perbeli ingatlan elsőfokú bíróság ítéletében megállapított forgalmi értékének kétszeres szorzatát kitevő értékből kiindulva - a fellebbezésben általa levezett elszámolás eredménye alapján (7.351.500 forint x 2 = 14.703.000 forint - 1.900.000 forint = 12.803.000 forint : 3 = 4.267.667 forint) - 4.267.667 forintra kérte felemelni. 

Sérelmezte a többlethasználati díj megállapítása iránt előterjesztett viszontkeresete részbeni elutasítását is. Ebben a körben megismételte korábbi előadását, mely szerint a ... Kft. gazdasági tevékenységét a perbeli ingatlanon kezdte meg jóval a 2000. április 11-i bejegyzése előtt, és a felperes az új cége által forgalmazott thermo-panelek elhelyezése/tárolása céljából az ingatlan szabad (a ... Kft. ingatlanon visszahagyott gépei, eszközei által el nem foglalt) területrészét teljes egészében igénybe vette, a műhelyépület melletti területen pedig a panelek méretre szabását végezte, a telephely átrendezéséhez, új cége anyagainak elhelyezéséhez az ő, mint tulajdonostárs hozzájárulását azonban nem kérte, sőt ezekről őt még csak nem is értesítette, és 2012. július 12. napjáig ezen az állapoton nem változtatott, csupán az utóbb említett napon tette szabaddá a perbeli ingatlan területének mintegy 1/3 részét, 2003. június 19-én érkeztetett beadványában ugyan arra hivatkozott, hogy az ingatlan 1/3 részére használati jogot biztosít számára, azonban a birtoklás- és használati viszonyokon ezt követően 2012. július 11. napjáig semmit nem változtatott. Egyúttal támadta a bizonyítékok mérlegelését, és az elsőfokú bíróság ítéletnek azt a következtetését, mely szerint a megítéltet meghaladóan a viszontkereseti követelése megalapozatlannak bizonyult, mivel annak ténybeli alapját (a felperesi tényleges többlethasználat tényét) kétséget kizáró módon nem bizonyította, ebben a körben nem tett eleget a reá háruló bizonyítási kötelezettségének. Ezzel szemben arra hivatkozott, hogy azon tényt, mely szerint 2000. óta az ingatlan egésze panelekkel volt beborítva, az indítványa alapján kihallgatott ... vallomása egyértelműen igazolja. Azt, hogy a felperes csak 2012. július 12-én ürítette ki az ingatlan egy részét, leginkább ... tanú vallomása támasztja alá, ugyanis neki éppen az a változás tűnt fel, hogy a hosszú évek óta panelekkel borított terület egy része hirtelen kiürült. ... tanú pedig nem csak gépjárművezetőként, de számtalan alkalommal gépkocsi utasaként haladt el a perbeli ingatlan mellett húzódó közúton, amikor is a járművezetés nem befolyásolta megfigyelését. A közútról jól belátható az ingatlan, így szabadon ráláthatott arra ... tanú is, aki több mint egy évtizede tehergépkocsival jár el a perbeli ingatlan mellett, míg ... tanú a telepen járva tapasztalta a vallomásában leírt tényeket. Ezen túl a telephelyről készült légi felvételek, amelyek közül a 2005. évi felvétel a Google Earth, míg 2007., 2008. és 2009. évben készült felvételek a MHV megrendelésére készültek, szintén jól mutatják, hogy szétszórva, panelrakások voltak a perbeli ingatlan egész területén, és miután négy különböző időpontban készült felvételekről van szó, így ezek a felvételek a bizonyítékok köréből nem rekeszthetők ki csupán abból az elsőfokú ítéletlen megjelölt indokból, mely szerint egy képi felvétel egy adott pillanatot rögzít. Végül utalt arra, hogy a felperes az ügyben tartott első tárgyaláson (2001. szeptember 19-i tárgyalás) a többlethasználat tényét nem vitatta, és vállalta havi 15 000 forint többlethasználati díj fizetését, mely elismerés kétséget kizáróan igazolja a többlethasználatot, és annak használati díjára nézve is egyező nyilatkozatot tettek, és ezt mindaddig hatályosnak kell tekinteni, amíg valamelyik fél a megállapodást alappal fel nem mondja, vagy annak módosítását nem kezdeményezi.

A felperes módosított fellebbezési ellenkérelmében az elsőfokú bíróság ítéletének részbeni megváltoztatásával a megváltási ár 1 925 550 forintra történő felemelését, valamint az elsőfokú bíróság ítéletében megállapított használati díj fizetési kötelezettsége 2014. január 1. napjától esedékes mértékének havi 3 600 forintra történő felemelését nem ellenezte, míg egyebekben az elsőfokú bírósági ítélet fellebbezett részének a helybenhagyását kérte. Kérte az alperes másodfokú perköltség megfizetésében való marasztalását.

Nem osztotta az alperesnek a szükségbeli átjárási útszolgalmi jog  fennállásával kapcsolatosan kifejtett jogi álláspontját, ehelyett a Debreceni Ítélőtábla Pkf.II.20.206/2014/3. számú végzésében kifejtettekre utalással arra hivatkozott, hogy a bíróság a közös tulajdon megszüntetése során az ellenérték megfizetése kérdésében az ingatlan döntéskor fennálló állapota figyelembe vételével határoz; az értékviszonyokat az ingatlannak a megszüntetés időpontjában megfelelő tényleges állapota határozza meg; jövőbeli esemény bekövetkezésétől függően várható esetleges értékemelkedés nem változtat a tulajdonközösség ítélethozatalkori értéken történő megszüntetésén.

Továbbra is vitatta a perbeli ingatlan egészére érvényesített alperesi többlethasználati díj iránti igény ténybeli- és jogalapját. Hangsúlyozta, hogy a perbeli időben a teljes ingatlant nem használta, az alperes részére használatot lehetetlenné nem tette, az alperes egyébként a perbeli ingatlant birtokba venni, azt használni nem is kívánta. 

Megjegyezte, hogy bár jelen perben a tulajdoni arányok módosítását nem kérte, azonban a bíróságnak megfelelően értékelni kell azt az egyébként alperes által sem vitatott tényt, mely szerint  azon túl, hogy 2000. évben megszerezte ... volt tulajdonostárs 1/3 tulajdoni hányadát, és ezáltal az ingatlan-nyilvántartás szerint 2/3 hányadban tulajdonosa a perbeli ingatlannak, a perbeli ingatlan forgalmi értékének, illetve használati díjának növekedését az ő tevőleges magatartása és a saját anyagi forrásaiból létrehozott fejlesztései (műhely átépítése, bányagödör betemetése, kutya kennel építése) teremtették meg, és ő volt az, aki a perindítást megelőzően, és az elhúzódó pertartam alatt is egyedül viselte az ingatlan terheit, gondoskodott annak karbantartásáról, őrzéséről, ezzel szemben az alperes tulajdonosi kötelezettségeinek egyáltalán nem tett eleget.

Az alperes fellebbezése kis részben, a következők szerint alapos, míg túlnyomó részben alaptalan.

Az elsőfokú bíróság a hatályon kívül helyezést követően megismételt eljárásban, ítélete meghozatala előtt minden olyan felajánlott bizonyítást lefolytatott, amelynek az ügy érdemi elbírálása szempontjából jelentősége lehet. Az így rendelkezésre álló bizonyítási anyag egészének alapos és hibátlan, részleteiben is indokolt helyes mérlegelésével állapította meg a tényállást. 

A törvényszék az elsőfokú bíróság által megállapított tényállást teljes egészében elfogadta, azt azonban a másodfokú eljárásban foganatosított részbizonyítás eredménye, továbbá a felek másodfokú eljárásban tett egybehangzó perbeli nyilatkozata alapján kiegészíti a következők szerint.
A perbeli ingatlan jelenlegi forgalmi értéke, figyelemmel arra is, hogy évek óta nem a művelési ágának megfelelően van hasznosítva, hanem a korábbi és jelenlegi funkcióját tekintve telephelynek felel meg, 7.776.650 forint (lásd: 2.Pf.20.750/2014/13. sorszámú kiegészítő szakértői vélemény 2. oldala /3/ bekezdés). 

Az ingatlan említett összegű forgalmi értékén belül a felperes által végzett értékemelő beruházások értékhányada összesen 2.000.000 forint (lásd: 2.Pf.20.750/2014/22. számú jegyzőkönyv 3 oldala /11/bekezdés).

A felépítményre eső 2014. és 2015. évi használati díj összege 18 000 forint/hó (lásd: 2.Pf.20.750/2014/13. számú kiegészítő szakértői vélemény 3. oldala /4/ bekezdés), ennek a felperesi értéknövelő beruházások nélküli hányada (18.000 forint x 0,6 =) 10 800 forint, utóbbinak az alperes 1/3 tulajdoni hányadával arányban álló összege (10.800 forint : 3 =) 3 600 forint.

Az ily módon kiegészített tényállás alapján lényegében egyetértett a törvényszék az elsőfokú ítélet alperes által kifogásolt jogkövetkeztetéseivel, és az ítéletbe foglalt döntés jogi indokaival, az alábbi kiegészítéssel.

Következetes a bírói gyakorlat abban, hogy a közös tulajdon megszűntetése során az ingatlannak az ítélethozatalkori forgalmi értékéből kell kiindulni. Így tehát a megváltási ár meghatározásához kiindulási alap az ingatlannak a közös tulajdon megszüntetésének időpontjában fennálló forgalmi értéke (BH1993. 162., BH1992. 236. Pfv.II.21.835/2000/2. szám). 

Az ugyancsak egységes bírói gyakorlat értelmében ezt az értéket a bíróság olyan igazságügyi ingatlanforgalmi szakvélemény alapján köteles meghatározni, amelynek beszerzésére a határozathozatalt röviddel megelőző időpontban kerül sor. 

A Legfelsőbb Bíróság (jelenlegi nevén: Kúria) számos döntésében, határozatában rámutatott arra, hogy a bíróság az értékmeghatározását nem alapíthatja olyan szakvéleményre, amely a jogerős ítélet meghozatala előtt mintegy két évvel korábban készült. Ilyen esetben a bíróság akkor jár el helyesen, ha az ingatlan ítélet hozatalkori értékét kiegészítő szakvélemény beszerzésével tisztázza (Pfv.II.21.921/2009/20., Pfv.II.20.247/2000/3.).

A fentiekkel összefüggésben a 2014. november 6. napján tartott fellebbezési tárgyaláson helyesen hivatkozott az alperes arra, hogy annak megállapítása: a perbeli ingatlan a másodfokú határozat meghozatalának időpontjában milyen értéket képvisel, illetve, hogy az időmúlás az ingatlan forgalmi értékét módosítja-e, továbbá, hogy az elsőfokú ítélet meghozatala óta eltelt években módosult-e az ingatlan használati díja, a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III törvény (a továbbiakban: Pp.) 177. § /1/ bekezdése értelmében olyan szakkérdés, amelynek eldöntéséhez a szakértői bizonyítás kiegészítése szükséges.

A törvényszék ezért részbizonyítási eljárás keretében elrendelte kiegészítő szakértői vélemény beszerzését a perbeli ingatlan aktuális forgalmi értékének, illetve 2013-2014. évi használati díjának megállapítására.

Az elsőfokú eljárásban is eljárt ... igazságügyi ingatlanforgalmi szakértő a másodfokú eljárásban  2.Pf.20.750/2014/13. szám alatt beterjesztett szakvéleményének a perbeli ingatlan átjárási útszolgalmi jog fennállása nélkül számított aktuális forgalmi értékére, illetve a perbeli ingatlan 2014. és 2015. évi használati díjára vonatkozó megállapítását a 2015. július 2. napján tartott fellebbezési tárgyaláson tett, előzőekhez képest módosított tartalmat hordozó perbeli nyilatkozatában a felperes elfogadta, ebben a körben a kiegészített szakértői vélemény helyességét maga a fellebbező alperes sem vitatta, jóllehet továbbra fenntartotta azon kifejtett jogi álláspontját, amely szerint a közös tulajdon megszüntetése során a számára járó megváltási árat a szolgalmi jog fennállása mellett megállapítható forgalmi értékből kiindulva kell meghatározni. 

Az említett napon tartott fellebbezési tárgyaláson a peres felek egybehangzó nyilatkozatot tettek a tekintetben is, hogy a perbeli ingatlan 2.Pf.20.750/2014/13. számú kiegészítő szakértői véleményben (szolgalmi jog alapítása nélkül) kimunkált 7 776 650 forint összegű forgalmi értékén belül a felperes értéknövelő beruházásainak értékhányada összesen 2 000 000 forintot tesz ki.

Ami pedig az alperesnek a szükségbeli útszolgalmi jog állítólagos fennállása és ennek a perbeli ingatlan jelenlegi forgalmi értékére (használati díjára) gyakorolt értéknövelő hatása körében kifejtett érveit illeti, a törvényszék azt az alábbi indokok szerint nem találta helytállónak.

Arra ugyan helyesen utalt az alperes, hogy a törvény hozza létre a szolgalmat, ha a föld nincs összekötve megfelelő közúttal (1959. évi IV. törvény (régi Ptk.) 167. §, 2013. évi V. törvény (új Ptk.)  Ötödik Könyv 160. § /2/ bekezdése). Ha azonban a jog gyakorlásának módjáról a felek megállapodni nem tudnak, akkor e szolgalmi jogot a bíróság ítélete konkretizálja. A bíróság abban az esetben minősíti a közutat nem megfelelőnek, ha azon a jogosult ingatlanának megközelítése lehetetlen, vagy rendkívüli nehézséggel járna. Amennyiben az ingatlanra - amely megfelelő közúttal összekötve nincs - a bejárás többféle módon is megoldható, a jogosult nem választhatja meg, hogy melyik szomszédja ingatlanát kívánja igénybe venni. A per során a bíróságnak - az összes értékelt perben állása mellett - minden lehetőség felmérésével kell azt megállapítania, hogy melyik az az ingatlan, amelyiken az átjárás a legcélszerűbben, és a szolgalommal terhelt ingatlan tulajdonosának legkisebb érdeksérelmével megoldható. Az átjárási szolgalmi jog ítélettel történő létesítése esetén a bíróságnak arról is rendelkeznie kell, hogy az átjárást a jogosult az ingatlan melyik részén, milyen útvonalon és milyen terjedelemben gyakorolhatja.

Ha az ingatlan nem rendelkezik közúti összeköttetéssel, erre irányuló kereset esetén a bíróság dönt a közterületet is érintő átjárási szolgalom alapításáról (EBH2005. 1202.). Ha az ingatlan nem rendelkezik közúti összeköttetéssel, erre irányuló kereset esetén a bíróságnak döntenie kell az esetleg külterületet is érintő átjárási szolgalom alapításáról (BH2005. 428.). Törvényen alapuló szolgalom keletkezik akkor is, ha az egyébként megfelelő közútról az ingatlanra való bejárás nem lehetséges, vagy - a szolgalommal való megterhelés által okozott kárhoz képest - a bejárás csak túlzottan nagy nehézséggel, aránytalanul súlyos költséggel oldható meg (BH1985. 425.).

Az az alperesi érvelés, hogy jelen esetben a szolgalmi jog a törvény erejénél fogva fennáll (Ptk. 167. §), és ezért a szükségbeli útszolgalom ítéleti megállapítása, annak alapján az átjárási útszolgalmi jog ingatlan-nyilvántartási bejegyzése indokolatlan, az előbb kifejtettek tükrében nem elfogadható. Ez olyan egyoldalú megközelítés, amely jelen ügyben érdemi döntés egyedüli alapja nem lehet.

Az elsőfokú ítéletnek, az ítélet 13. oldala (4) bekezdésében e tárgykörben kifejtett, fentebb is ismertetett indokaival egyébként a törvényszék maradéktalanul egyetért.  

Az a körülmény egyébként, hogy abban az esetben, ha az ingatlan nem rendelkezik közúti összeköttetéssel, erre irányuló kereset esetén a bíróság dönt az átjárási szolgalom alapításáról, az alperes előtt is ismert volt, ennek megfelelő cselekvést tanúsított, amikor a jelen fellebbezési eljárásban felülbírálandó elsőfokú ítélet meghozatalát követően a Debreceni Járásbíróságon szolgalmi jog bejegyzésének tűrése iránt keresetet terjesztett elő, és erre figyelemmel a másodfokú eljárásban 2010. február 10. napján 2.Pf.21.083/2013/6.szám alatt benyújtott beadványában kérte jelen per tárgyalásának felfüggesztését a Debreceni Járásbíróságon szolgalmi jog bejegyzésének tűrése iránt előterjesztett per jogerős befejezéséig.

A törvényszék a 2.Pf.21.083/2013/7/II. sorszámú végzésével - az alperes kérelmére - a per másodfokú tárgyalását az alperesnek a jelen per felperese ellen a Debreceni Járásbíróságon szolgalmi jog bejegyzésének tűrése iránt előterjesztett keresete nyomán indult per jogerős befejezéséig felfüggesztette, mert jogi álláspontja szerint a szükségbeli útszolgalmi jog létezése jogi hatással bíró olyan tény, amely a felperes által az alperes részére fizetendő megváltási ár összegét befolyásolja, a másik perben hozandó döntést ezért a jelen per eldöntése szempontjából előkérdésnek minősítette. Ez ellen a végzés ellen jelen per felperese fellebbezéssel élt, és a fellebbezés folytán eljárt Debreceni Ítélőtábla, mint másodfokú  bíróság a 2014. május 20. napján kelt Pkf.II.20.206/2014/3. számú végzésével a törvényszék 2.Pf.21.083/2013/7/II. számú végzését megváltoztatta, a per tárgyalásának a felfüggesztését mellőzte, és a törvényszéket az eljárás folytatására utasította. A megváltoztató másodfokú végzés indokolásában megállapítottak szerint jelen per eldöntése nem függ az alperes új keresetével érvényesített igény elbírálásától, az a jelen per eldöntése szempontjából előzetes döntésnek nem tekinthető. A bíróság ugyanis a közös tulajdon megszüntetése kapcsán az ellenérték megfizetése kérdésében az ingatlan döntéskor fennálló állapota figyelembe vételével határoz. A közös tulajdon megszüntetésekor vizsgálja a közös tulajdonban álló dolog sajátosságait, a tulajdonostársak személyi körülményeit, a használat kialakult rendjét, az ahhoz fűződő egyéni érdekeket. A döntés alapjául a döntéskori körülmények szolgálnak. Az értékviszonyokat az ingatlannak a megszüntetés időpontjának megfelelő tényleges állapota határozza meg. A közös tulajdon megváltás útján történő megszűntetése során a megváltási árat a tulajdonjogát elveszítő fél tulajdoni hányadának a természetben megfelelő ingatlanrész forgalmi értékének figyelembe vételével kell megállapítani (EBH2012. P.12.II.). Jövőbeli esemény bekövetkezésétől függően várható esetleges értékemelkedés nem változtat a tulajdonközösség ítélethozatalkori értéken történő megszüntetésén (BH2010. 269.). A bíróság az ingatlan használata kapcsán járó ellenértékről pedig az ingatlannak a használati díjfizetési kötelezettséggel érintett időszakban fennállt állapota figyelembe vételével határoz.

A Debreceni Ítélőtábla a hivatkozott számú végzésének indokolásában a fentieken túl rámutatott: a fellebbezésben hivatkozott pertartamnak jelentőséget tulajdonított abban a tekintetben, hogy a Pp. 152. § /2/ bekezdése alapján a tárgyalás felfüggesztése a bíróság számára csupán lehetőség, így a jelen esetben a mérlegelés egyik szempontjának tekinthető a Pp. 2. § /1/ bekezdésében a bíróság feladataként megfogalmazott, a per ésszerű időn belül történő befejezéséhez fűződő ügyféli jog érvényesítése, figyelemmel a Ptk. 147. §-ára is.

A jelen másodfokú eljárás további menetét a Debreceni Ítélőtábla hivatkozott számú végzésébe foglalt döntés meghatározta annyiban, amennyiben a szolgalmi jog bejegyzésének tűrése iránt a Debreceni Járásbíróságon folyamatban lévő perben hozandó döntés a jelen per elbírálása szempontjából nem tekinthető előkérdésnek. 

A felfüggesztés mellőzését rendelő másodfokú végzésében kifejtetteknek a jelen per érdemi eldöntésére is kihatóan jelentősége volt amiatt is, hogy abban az ítélőtábla - az EBH2012. 12.II. számú elvi döntésben, valamint a BH2010. 269. számú eseti döntésben kifejtettekre utalással - elvi éllel szögezte le azt, hogy egy jövőbeni eshetőleges esemény bekövetkezésétől függően várható esetleges értékemelkedés egyébként sem lehet akadálya a jogközösség megszüntetésének a változás bekövetkezése előtti értéken. 

Másrészt ugyanakkor alapot adhat a kereset elutasítására, ha az objektív körülmények a közös tulajdon tárgyának átmeneti és jelentős értékcsökkenését eredményezik, és a társa érdekeinek figyelmen kívül hagyásával az egyik tulajdonostárs erre való tekintet nélkül szorgalmazza a közös tulajdon megszüntetését (Ptk Ötödik Könyv 83. § (2) bekezdés). A bíróságnak ezért minden esetben vizsgálnia kell, hogy nem állnak-e fenn olyan körülmények, amelyek az ingatlan forgalmi értékét átmenetileg jelentősen csökkentik, és az adott helyzetben a közös tulajdon megszüntetése nem járna-e a tulajdonostársak egyike jogos és méltányos érdekeinek súlyos sérelmével.

Nem volt figyelmen kívül hagyható ugyanakkor, hogy fellebbezésében a közös tulajdon megszüntetését és a megszüntetés elsőfokú bíróság által alkalmazott módját az alperes nem támadta, a másodfokú eljárásban nem magát a közös tulajdon megszüntetését sérelmezte, hanem a jogközösség felszámolását olyan értéken való elszámolás mellett kívánta megejteni, amely a szolgalmi jog fennállása mellett megállapítható forgalmi értéken történik. 

Mivel pedig egy jövőbeli eshetőleges esemény bekövetkezésétől függően várható esetleges értékemelkedés nem lehet akadálya a jogközösség megszüntetésének a változás bekövetkezése előtti értéken, továbbá - amint arra az ítélőtábla is rámutatott a fentebb hivatkozott végzésében - jelen ügyben, az elhúzódó pertartamra figyelemmel különös súllyal kerül előtérbe a Pp. 2. § /1/ bekezdésében a bíróság feladataként megfogalmazott, a per ésszerű időn belül történő befejezéséhez fűződő ügyféli jog érvényesítése, és  nem különben arra, hogy a feleknek a 2015. július 2. napján tartott fellebbezési tárgyaláson pontosított/módosított nyilatkozataik szerint további bizonyítási indítványa nem volt, ezért a törvényszék a rendelkezésére állt adatok alapján döntött az elsőfokú ítélet fellebbezéssel támadott része felülbírálata felől. 

Így a törvényszék is a szolgalmi jog nélküli értékviszonyok figyelembe vételével állapította meg a perbeli ingatlannak a jelenlegi, a közös tulajdon megszüntetésének időpontjában fennálló értékét, úgyszintén a 2014. és 2015. évre vonatkozó használati díj összegét.

Ennek megfelelően a törvényszék a közös tulajdon megszűntetése során a perbeli ingatlan jelen jogerős ítélet meghozatalakori 7 776 650 forintos forgalmi értékéből indult ki, mely forgalmi értékből levonásba helyezte a felperesi értéknövelő beruházások 2 0000 000 forintos értékhányadát,  és  a felperes által az alperes részére fizetendő megváltási árat a különbözetként jelentkező 5 776 650 forintos forgalmi értékrész 1/3-át kitevő összegben, azaz 1 925 550 forintban határozta meg. 

Erre figyelemmel a törvényszék - az elsőfokú bíróság ítélet fellebbezett részének részbeni megváltoztatásával (Pp. 253. § (2) bekezdés) - a felperes által az alperes részére fizetendő megváltási ár összegét 1 925 550 forintra felemelte, és az ingatlanügyi hatóság megkeresését ennek megfelelően módosította. 

Az 1959. évi IV. törvény 140. § /1/ bekezdése szerint a tulajdonostársak mindegyike jogosult a dolog birtoklására és használatára, e jogot egyik tulajdonostárs sem gyakorolhatja a többiek jogának és törvényes érdekeinek a sérelmére. A 2014. március 15. napjától hatályos 2013. évi V. törvény szabályai a használat, hasznok szedése körében tartalmában megegyeznek a korábbiakkal (Ötödik Könyv 22-23. §).

A bírói gyakorlat következetes abban, hogy a tulajdonostársnak elsődlegesen az ingatlan birtoklására és használatára van joga, pénzbeli térítést csak akkor igényelhet, ha a tulajdoni hányadának megfelelő használatra a felek megállapodása, vagy a bíróság döntése következtében nincs módja, vagy tulajdonostársa attól jogellenesen elzárja (BH1992. 313., BH1997. 478, BH2003. 408).  

Amint azt az elsőfokú bíróság helyesen leszögezte, adott esetben a perbeli ingatlan használatát sem a felek megállapodása, sem a bíróság határozata nem rendezte.
 
Az alperesnek arra történt fellebbezési hivatkozása, mely szerint a tulajdoni hányadának megfelelő használatra 2001. szeptemberében megállapodást kötöttek a felperessel, nem bizonyított. 

Az körülmény, mely szerint a felperes a per 2001. szeptember 19-én tartott első tárgyalásán perbeli jogelismerést tartalmazó nyilatkozatot tett az alperes viszontkeresetére, nem jelenti azt, hogy az említett kérdésben az alperes értelmezése szerinti megállapodás  valóban létrejött volna a felek között, erre egyébként az elsőfokú eljárásban maga az alperes sem hivatkozott. Másrészt pedig a perbeli jogelismerést tartalmazó nyilatkozat visszavonható, melyre sor is került a felperes részéről, továbbá a felperes arra ténybeli elismerést nem tett,  hogy a viszontkeresettel érintett időszak alatt használta volna az alperes tulajdoni hányadának megfelelő ingatlanrészt is, éppen ellenkezőleg, ezt a per során mindvégig tagadta, csupán a felépítmény vonatkozásában ismerte el annak általa, illetve az érdekeltsége körébe tartozó cég  által gyakorolt kizárólagos használat, egyben a többlethasználat tényét.

Nem tévedett, és a bírói gyakorlattal egyezően járt el a perben az elsőfokú bíróság, amikor a viszontkereset tárgyában való döntése során mindenekelőtt azt vizsgálta, hogy az alperes állítása szerinti többlethasználat megvalósult-e a felperes részéről, avagy nem, és a bizonyítási teher Pp. 164. § (1) bekezdésében foglalt fő szabályának helyes alkalmazásával járt el, amikor az alperes terhére értékelte ennek bizonyítatlanságát. 

Az alperes fellebbezési érvelésével ellentétben nem sértette meg a Pp. 206. § (1) bekezdését az elsőfokú bíróság, és nem jutott nyilvánvalóan helytelen következtetésre annak megállapításával, hogy a fellebbezésben is taglalt tanúvallomások és légi feltételek önmagukban nem elégségesek az alperes állítása szerinti felperesi többlethasználat tényének elfogadásához, mert a tanuk vallomásából, és a csatolt légi felvételekből kétséget kizáróan megállapítani nem lehet azt, hogy a felperes az alperes 1/3 tulajdoni hányadának megfelelő területrészt 2000. év áprilisától 2012. év július 11. napjáig eltelt több mint egy évtized alatt folyamatosan, és teljes terjedelemben használta volna. Az elsőfokú bíróság ítéletében a bizonyítékok mérlegeléséről is számot adott. Ebben a körben a törvényszék a Pp. 254. § (3) bekezdése szerint csupán visszautal a támadott ítélet helytálló indokaira (lásd: elsőfokú ítélet 17. oldala).  

Az alperes az eljárás során hitelt érdemlő módon azt sem bizonyította: igényt tartott-e a tulajdoni hányadához igazodó terjedelmű ingatlanrész olyan módon történő használatára, amelynek a teljesítésétől a felperes elzárkózott. Mindezek bizonyítottsága hiányában a felperes használati díj fizetési kötelezettségének jogalapja - a felépítmény kivételével - nem áll fenn, nem sértett ezért jogszabályt az elsőfokú bíróság, amikor a megítéltet meghaladóan az alperes viszontkeresetét, mint megalapozatlant elutasította.

Az idő múlása folytán az elsőfokú bíróság ítéletében felperes terhére megállapított többlethasználati díj fizetési kötelezettség mértékét a 2014. január 01. napjától a közös tulajdon megszűntetése ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzésig esedékes használati díj részletek összegét illetően a törvényszék havi 3 600 forintra emelte fel, figyelemmel a másodfokú eljárásban foganatosított részbizonyítás eredményére, továbbá a felperes 2015. július 02. napján tartott tárgyaláson e vonatkozásban tett elismerő nyilatkozatára. 

A kifejtettekre tekintettel a törvényszék az elsőfokú bíróság ítéletének fellebbezett részét a Pp. 253. §-ának (2) bekezdése alapján a jelen ítélet rendelkező részében foglaltak szerint részben megváltoztatta, míg azt egyebekben - a perköltség viselésére is kiterjedően, mert az elsőfokú ítélet részbeni megváltoztatása ellenére is helyes az elsőfokú bíróságnak a perköltség viselése kérdésében hozott döntése - a Pp. 254. § (3) bekezdése szerint utalva annak helyes indokaira, helybenhagyta.

A törvényszék a Pp. 239. § szerint alkalmazandó Pp. 81. § () bekezdése alapján a másodfokú eljárásban túlnyomó részben pervesztes alperest a felperes javára másodfokú részperköltség megfizetésére kötelezte.

Az alperes a tulajdoni hányadának ellenértéke (megváltási ára) felemelésére irányuló fellebbezési kérelme tekintetében a fellebbezési értéket 2 450 500 forintban, míg a viszontkeresetet részben elutasító ítéleti rendelkezést támadó fellebbezési kérelme vonatkozásában a megítélt és a követelt éves bérleti díj különbözetét kitevő összegben, azaz 269 712 forintban, mindezeknek megfelelően a fellebbezéssel érintett teljes értéket 2 720 212 forintban jelölte meg, mely fellebbezési pertárgyérték után a fellebbezési beadványán 217 600 forint fellebbezési eljárási illetéket bélyegben lerótt. 

A jelen jogerős ítéleti döntés tükrében, az említett fellebbezési érték alapul vételével a másodfokú eljárásban a felek pernyertességének és pervesztességének aránya - az alperesre terhesebben - 96 % - 4 %-ra tehető. 

Mindezekre figyelemmel a felperes jogi képviselője által a 32/2003 (VIII. 22.) IM rendelet 3. § (5) bekezdése alapján - e rendelet 4/A. § (1) bekezdése szerint áfá-val növelten - felszámítható másodfokú ügyvédi munkadíj összege 86 700 forint. Ezen felül a felperes képviseletét ellátó ügyvédet megilleti a fellebbezési tárgyalásokon való megjelenésével összefüggésben felmerült készkiadása (útiköltség) megtérítése címén (tárgyalásonként 9 000.-Ft, melynek összegszerűsége nem volt vitatott) összesen 27.000 forint. Így a felperesnek járna összesen 113 700 forint másodfokú perköltség.
 
Az időmúlás miatt a másodfokú eljárásban elrendelt részbizonyítás költsége 70 000 forint volt (lásd: 2.Pf.20750/2014/19. számú szakértői díjat megállapító végzés). Ezt a költséget az alperes előlegezte. Minthogy a perbeli ingatlan aktualizált forgalmi értékének tisztázása mindkét fél érdekkörében egyaránt jelentőséggel bírt, ezért a törvényszék a részbizonyítás foganatosításával felmerült és egyedül az alperes által viselt készkiadást megosztotta a felek között (1/2008.(V.19) PK véleménye VIII. g) pontja). Az alperes ezért igényt tarthat az általa előlegezett 70 000 forint szakértői költség ½ részének, azaz 35 000 forintnak a javára történő megtérítésére a felperessel szemben. Ezen felül az alperes igényt tarthat a fellebbezési eljárási illeték lerovásával kapcsolatosan felmerült készkiadása pernyer-tességéhez igazodó mértékben való megtérítésére is a felperessel szemben, amelynek összege (1 925 550 - 1 817 167 = 108 383 forint x 0,08 =) 8 700 forint. 

Mindezekre figyelemmel a törvényszék az alperes által felperes javára fizetendő másodfokú részperköltség összegét (113 700 - 43 700=) 70.000 forintban állapította meg.      

Nyíregyháza, 2015. július 2. napján

Dr. Dobó Katalin a tanács elnöke
Dr. Sipos Elvira előadó bíró 
Dr. Varjasi Erika törvényszéki bíró