SZEGEDI  ÍTÉLŐTÁBLA
Pf.II.21.464/2016/6. szám 

A Szegedi Ítélőtábla a dr. Kardos László ügyvéd által képviselt felperesnek - a dr. Bohács Zsolt ügyvéd  által képviselt alperes ellen szerződés érvénytelenségének megállapítása iránt indított perében a Szegedi Törvényszék 2016. október 3. napján kelt 7.P.21.415/2016/8. számú ítélete ellen az alperes részéről 9. sorszám alatt előterjesztett fellebbezés alapján lefolytatott másodfokú eljárásban meghozta a következő 

í t é l e t e t:

Az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyja.

Az ítélet ellen fellebbezésnek helye nincs. 

I N D O K O L Á S

A peres felek 2007. október hónap 15. napján (kölcsönszerződés száma). számmal jelölt deviza alapú (CHF) kölcsönszerződést kötöttek egymással, amely alapján az alperes 848 000 Ft összegű kölcsönt folyósított a felperesnek a (gpjmű frg.rszm.-a). forgalmi rendszámú Mitsubishi Colt típusú gépjármű vételárának finanszírozása céljából. A kölcsönszerződés elválaszthatatlan részét képezte az alperes gépjármű hitelezési tevékenységre vonatkozó (üzletszabályzat 1. jelölése) számú üzletszabályzata (a továbbiakban: Üsz.), amely egyebek között az alábbi rendelkezéseket tartalmazza:
- IV.9.: „Amennyiben a Kölcsönbevevő a kölcsönszerződésben foglalt valamennyi kötelezettségét teljesítette, úgy a hitelező köteles a gépjármű törzskönyvét és a korlátozó bejegyzések törléséhez szükséges nyilatkozatot kiadni."
- VI.1.: „A Kölcsönbevevő köteles a hatósági nyilvántartásba, a gépjármű forgalmi engedélyébe és a törzskönyvébe a hitelező javára - a felek között létrejött szerződésnek megfelelően - vételi jogot, vagy jelzálogjogot és annak biztosítására az elidegenítési és terhelési tilalmat bejegyeztetni és ennek megfelelően úgy rendelkezni, hogy a hatóság a törzskönyvet a Hitelező, mint a korlátozás jogosultja részére küldje meg."

A kölcsönszerződés megkötésével egyidejűleg a felek a kölcsön visszafizetésének biztosítására az alperes javára opciós jogot alapítottak a kölcsönből vásárolt gépjárműre, amelynek törzskönyvét az alperes tartja birtokban. Az opciós szerződés 4. pontja szerint „A Hitelező a vételi jogot a jelen szerződés aláírásától számított 5 éves időtartam alatt, de legfeljebb addig az időpontig gyakorolhatja, amíg vele szemben a kölcsönszerződésből eredő tartozását a Kölcsönbevevő maradéktalanul nem teljesítette." Az opciós szerződés 6. pontjában a szerződő felek a hitelező javára alapított vételi jog biztosítására a vételi joggal terhelt gépjármű tekintetében elidegenítési és terhelési tilalmat kötöttek ki. 
A felperes 2012. júniusát követően nem teljesítette a szerződésből eredő kötelezettségeit, erre figyelemmel az alperes a szerződést 2012. november 7. napjára felmondta, egyidejűleg bejelentette, gyakorolja a vételi jogát. 

A felperes az alapeljárásban előterjesztett kereseti kérelmében az alperes kötelezését kérte 366 555 Ft megfizetésére, továbbá a gépjármű törzskönyvének a kiadására, arra hivatkozással, hogy az Üzletszabályzat általa megjelölt pontjai tisztességtelenségükre tekintettel érvénytelenek. A túlfizetést illetően előadta, az alperes kétszer számította fel a hitelminősítési díjat, míg a törzskönyv kiadása iránti keresetét azzal indokolta, hogy az alperes opciós joga megszűnt, az annak gyakorlására kikötött 5 éves időtartam eltelt, másfelől a fizetési kötelezettségét maradéktalanul teljesítette, ezért az alperes nem jogosult a törzskönyv birtokban tartására. 

Az alperes érdemi ellenkérelme a kereset elutasítására irányult. Hangsúlyozta, a perrel érintett szerződés nem fogyasztói szerződés, ezért a felperes a tisztességtelen szerződési feltételeket megtámadhatta volna, e jogát azonban elkésetten gyakorolta. Állította, hogy a felperesnek a kölcsönszerződésből eredően vele szemben tartozása áll fenn, ezáltal a törzskönyvet birtokban tarthatja, e joga pedig egy speciális, a kölcsönszerződéshez kapcsolódó atipikus biztosíték. 

Az elsőfokú bíróság ítéletével a keresetet elutasította, majd a Szegedi Ítélőtábla a Pf.II.20.213/2016/7. számú részítéletével a jogvitát a szerződés érvénytelenségéhez kapcsolódóan lezárta, így a peres felek közötti eljárás a törzskönyv kiadása tárgyában folytatódott. 

Az új eljárás során a felperes keresetét fenntartotta.

Az alperes ellenkérelmében ugyancsak a kereset elutasítását kérte az általa már kifejtett indokok alapján. 

Az elsőfokú bíróság ítéletével kötelezte az alperest, hogy 15 nap alatt adja ki a felperesnek a (gpjmű frg.rszm.-a). forgalmi rendszámú Mitsubishi Colt típusú gépjármű törzskönyvét, továbbá fizessen meg a felperesnek 84 210 Ft perköltséget, míg az államnak külön felhívásra 36 000 Ft eljárási illetéket. Határozata indokolásában kiemelte, az alperes vételi joga megszűnt, és a biztosítéki jelleggel kötött adásvételi szerződés rendelkezései sem irányadóak, tekintettel arra, hogy közérdekű per az annak hatályba léptető rendelkezéseit tisztességtelennek ítélte. A Kúria jelen perbelivel azonos tényállású ügyben hozott Pfv.V.21.971/2015/6 számú ítéletében foglaltakra utalva hangsúlyozta, az Üzletszabályzat IV.9. és VI.1. pontjának együttes értelmezéséből nem lehet arra következtetni, hogy az alperes javára önálló biztosítékként került megfogalmazásra a törzskönyv birtokban tartása, az ugyanis az opciós joghoz kapcsolódó atipikus biztosíték. E jogosultság járulékos jellegéből adódóan osztja az elsődleges biztosíték jogi sorsát, így miután az opciós jog gyakorlására nyitva álló határidő eltelt, az adásvételi szerződés pedig hatálytalan, az alperesnek a törzskönyv birtokban tartására vonatkozó jogcíme megszűnt, ezért köteles azt kiadni. 

Az elsőfokú ítélet ellen előterjesztett fellebbezésében az alperes az ítélet megváltoztatásával a törzskönyv kiadása iránti kereseti kérelem elutasítását kérte. Utalt a perbeli üzletszabályzat helyébe lépő (üzletszabályzat 2. jelölése) Üzletszabályzat V.7. pontjában foglalt rendelkezésre, amely - a perbeli kölcsönszerződés részét képező Üsz. rendelkezésével azonos módon -  tartalmazza, hogy a hitelező csak abban az esetben köteles a gépjármű törzskönyvét kiadni, ha a kölcsönbevevő valamennyi fizetési kötelezettségét teljesítette. Ebből következően azt mindaddig jogosult magánál tartani, amíg a felperes valamennyi szerződéses kötelezettségének eleget nem tett. Álláspontja szerint az Üzletszabályzat IV.9. pontjából egyértelműen következik, hogy a törzskönyv birtokban tartása az opciós jogtól független, önálló, atipikus biztosíték. Álláspontját a Szegedi Törvényszék és más bíróságok több egyedi ügyben hozott döntésével kívánta alátámasztani. Hangsúlyozta, a szerződő felek szabadon megállapodhattak abban, hogy a törzskönyv kiadását a felperes teljesítéséhez kötik, így a vételi jog esetleges megszűnése a törzskönyv kiadása iránti kérelem teljesíthetősége szempontjából közömbös. Kiemelte, az opciós szerződés sem tartalmaz az opciós jog megszűnése esetére törzskönyv kiadási kötelezettséget előíró rendelkezést, amiből megítélése szerint az a következtetés vonható le, hogy a törzskönyv birtokban tartásának joga független a opciós szerződéstől. Érvelése szerint a Kúria elsőfokú bíróság által hivatkozott Pfv.V.21.971/2015/6. számú döntése okszerűtlen következtetésen alaul, így az nem tekinthető irányadónak. Álláspontjának alátámasztására hivatkozott a 326/2011. (XII.28.) Korm. rendelet 100. § (3) és (4) bekezdésére, valamint a Pénzügyi Békéltető Testület jelen jogvitára is vonatkoztatható ajánlásaira.  

A felperes fellebbezési ellenkérelme az elsőfokú bíróság ítéletének helybenhagyására irányult. 

A fellebbezés alaptalan.

Az elsőfokú bíróság a jogvita elbírálásához szükséges tényállást helyesen állapította meg, az abból levont jogi következtetéseivel, érdemi döntésével az ítélőtábla maradéktalanul egyetért, ezért az elsőfokú bíróság ítéletét - annak mindenben helyes indokaira figyelemmel - a Pp. 253. § (2) bekezdése alapján helybenhagyta. A fellebbezésben foglaltakra tekintettel kiemeli az alábbiakat. 

Amint arra az elsőfokú bíróság is helytállóan rámutatott, a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: 1959-es Ptk.) 200. § (1) bekezdésében megfogalmazott szerződési szabadság elvéből következően - tiltó rendelkezés hiányában - nincs akadálya annak, hogy a törzskönyv birtokban tartásának a jogát a kölcsön visszafizetésének atipikus biztosítékaként kössék ki a felek mindaddig, amíg a kölcsönbevevő a kölcsönszerződésből eredő fizetési kötelezettségeit maradéktalanul nem teljesíti. A perbeli esetben azonban a felek ilyen tartalmú megállapodást nem kötöttek. Az opciós szerződés 6. pontja szerint a felek a vételi jog - és nem a kölcsönszerződésből eredő kötelezettség - biztosítására kötöttek ki az alperes javára elidegenítési és terhelési tilalmat a vételi jog tárgyát képező gépjárműre. Az Üsz. VI.1. pontja ezzel összhangban rendelkezik úgy, hogy „a kölcsönbevevő köteles a hatósági nyilvántartásba, a gépjármű forgalmi engedélyébe és a törzskönyvbe a hitelező javára - a felek között létrejött szerződésnek megfelelően - a vételi jogot, vagy a jelzálogjogot és annak biztosításra az elidegenítési és terhelési tilalmat bejegyeztetni, és ennek megfelelően úgy rendelkezni, hogy a hatóság a törzskönyvet a hitelező, mint a korlátozás jogosítottja részére küldje meg." Az idézett szerződési feltétel megszövegezése, annak nyelvtani értelme is azt támasztja alá, hogy a felek a törzskönyv alperes részére történő megküldésével az alperes opciós jogát kívánták biztosítani. Ennek megfelelően a törzskönyv birtoklásához való jog az opciós joghoz kapcsolódó járulékos jogosultság. 

Az opciós szerződés az annak megkötésétől számított 5 év elteltével, azaz 2012. október 15. napján megszűnt, az alperes pedig maga sem hivatkozott a perben arra, hogy az erre nyitva álló öt éven belül e jogát gyakorolta. Előadása szerint a szerződést 2012. november 7. napjára mondta fel, s ezzel egyidejűleg nyilatkozott úgy, hogy él az opciós jogával, ebben az időpontban azonban a vételi jog már nem illette meg.  Mivel az opciós szerződés megszűnt, nincs az alperesnek jogalapja a törzskönyv birtokban tartására. Az Üsz. alperes által is hivatkozott IV.9. pontja - az opciós szerződés 4. pontjával együttesen értelmezve azt - csupán annyit jelent, hogyha a kölcsönbevevő teljesíti a fizetési kötelezettségeit, a hitelező (az alperes) köteles kiadni a törzskönyvet. Nem jelenti azonban egyúttal azt is - az alperes értelmezésétől eltérőn -, hogy a hitelezőt csak akkor terheli a törzskönyv kiadásának kötelezettsége, ha a kölcsönbevevő maradéktalanul teljesítette fizetési kötelezettségeit. Utal e tekintetben az ítélőtábla az 1959-es Ptk. szerződés értelmezésével kapcsolatos 207. § (1) és (2) bekezdésére, amely szerint a szerződési nyilatkozatot vita esetén úgy kell értelmezni, ahogyan azt a másik félnek a nyilatkozó feltehető akaratára és az eset körülményeire tekintettel a szavak általánosan elfogadott jelentése szerint értenie kellett. Ha pedig az általános szerződési feltétel, illetve a fogyasztói szerződés tartalma e szabály alkalmazásával nem állapítható meg egyértelműen, a feltétel meghatározójával szerződő fél, illetve a fogyasztó számára kedvezőbb értelmezést kell elfogadni. A jogalkotó a Ptk. fenti rendelkezéseivel a pontatlan, vagy bizonytalan megfogalmazás kockázatát arra a félre terhelte, aki annak megfogalmazásáért felelős. Ennek megfelelően ha az alperesnek a IV.9.pontban írt szerződési kikötéssel az volt a célja, hogy a kölcsön visszafizetésének atipikus biztosítékaként mindaddig magánál tarthassa a kölcsönből finanszírozott gépjármű törzskönyvét, amíg az adós valamennyi fizetési kötelezettségének nem tesz eleget, ezt a szándékát egyértelműen, félreérthetetlenül így kellett volna megfogalmaznia. Az érintett kikötésnek azonban annak teljes megszövegezése alapján csak kiterjesztő értelmezéssel tulajdonítható az alperes szerinti tartalom, a kiterjesztő értelmezést viszont az 1959-es Ptk. 207. § (4) bekezdése kifejezetten tiltja. 

Az alperes fellebbezési érvelésével szemben önmagában az, hogy az opciós szerződés nem tartalmaz olyan rendelkezést, miszerint az opciós jog megszűnésével az alperes köteles kiadni a törzskönyvet, még nem jelenti azt, hogy a törzskönyv birtokban tartásának joga nem minősülhet az opciós jog  biztosítékának.

Mindezt figyelembe véve az Üsz.IV.9. pontja csupán azon esetek egyikét szabályozza, amikor a hitelező nem tagadhatja meg a törzskönyv kiadását. Nem vonható le azonban az érintett kikötés megfogalmazásából az a következtetés, hogy akkor is jogosult lenne azt magánál tartani, ha az e jogosultság alapjául szolgáló vételi joga megszűnt. Miután a kifejtettekre tekintettel az alperesnek nincs érvényes jogcíme a törzskönyv birtokban tartására, az elsőfokú bíróság helyesen kötelezte annak kiadására. 

Nem ért egyet az ítélőtábla az alperesnek azzal a hivatkozásával sem, miszerint a Kúria elsőfokú bíróság által hivatkozott ítélete okszerűtlen következtetésen alapulna. Épp ellenkezőleg, az ítélőtábla mindenben osztja a Kúria álláspontját, nevezetesen, hogy a felek megállapodásának irányadó rendelkezései, azaz az Üsz.IV.9. és VI.1. pontja, valamint az opciós szerződés 6. pontja szerkezetéből is az a következtetés vonható le, miszerint egymásra épülő kötelezettségként csak az opció, valamint az elidegenítési és terhelési tilalom kikényszeríthetősége érdekében került a törzskönyv a hitelező alperes birtokába.  

Csupán utal az ítélőtábla arra, az alperes által a fellebbezésében hivatkozott, más bíróságok által egyedi ügyekben hozott döntések és a Pénzügyi Békéltető Testület ajánlása a perbeli jogvita elbírálása szempontjából közömbösek, más ítéletek és határozatok  tartalma a jelen perben eljáró bíróságot nem kötik. 

A Közúti közlekedési igazgatási feladatokról, a közúti közlekedési okmányok kiadásáról és visszavonásáról szóló 326/2011. (XII.28.) Kormányrendelet alperes által hivatkozott 100. § (3) és (4) bekezdései csupán arra vonatkozóan tartalmaznak rendelkezést, hogy a közlekedési igazgatási hatóság mind a gépjármű tulajdonosa, mind a törzskönyvvel jogszerűen rendelkező ügyfél kérelmére dönthet a jármű forgalomból történő kivonásáról és tehet egyéb  - ott megjelölt - intézkedéseket, emellett meghatározza, ki tekinthető a törzskönyvvel jogszerűen rendelkezni jogosultnak, arra vonatkozóan azonban nem ad eligazítást, meddig tarthatja a jogosult a törzskönyvet a birtokában, illetve mikor, kinek és milyen feltételek teljesülése esetén köteles azt kiadni, ebből következően az jelen jogvita mikénti elbírálása szempontjából nem bír jelentőséggel.

Az alperes fellebbezése nem vezetett eredményre, ezért a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján viselni köteles a fellebbezési eljárás során felmerült költségeit.  A felperesnek a másodfokú eljárással kapcsolatban igazolt költsége nem merült fel, ezért arról az ítélőtáblának nem kellett rendelkeznie.

Szeged, 2017. január 31. 

Dr. Szeghő Katalin sk.	     Dr. Lengyel Nóra sk.	Zanóczné dr. Ocskó Erzsébet sk.
   a tanács elnöke		           előadó bíró				táblabíró