Nyíregyházi Törvényszék                                    
Határozat száma:3.Bf.624/2015/6.

A Nyíregyházi Törvényszék a 2016. évi február hó 25. napján Nyíregyházán tartott nyilvános ülés alapján meghozta a következő

í t é l e t e t:

A lopás vétsége és más bűncselekmények miatt T. Z. ellen indított büntetőügyben a Vásárosnaményi Járásbíróság 2015. év május hó 20. napján kihirdetett 1.B.64/2014/35. számú ítéletét megváltoztatja az alábbiak szerint:

A K. Gy. sérelmére elkövetett bűncselekményt a Btk. 365. § (3) bekezdésének g) pontjába is ütköző rablás bűntette kísérletének minősíti. 

A Cs. Fné sérelmére elkövetett bűncselekményt a Btk. 370. § (1) bekezdésében meghatározott, de a (2) bekezdés b) pontjának bf) alpontjába ütköző lopás vétségének minősíti.

A K. Lné sérelmére elkövetett bűncselekményt a Btk. 370. § (1) bekezdésében meghatározott, de a (2) bekezdés b) pontjának bc) alpontjába ütköző lopás vétségének minősíti.

T. Z. vádlott különös visszaesőkénti megjelölését mellőzi.

T. Z. vádlott fegyházbüntetésének tartamába a 2014. év február hó 20. napjáig előzetes fogvatartásban töltött időt rendeli beszámítani.

T. Z. vádlottat kötelezi a másodfokú eljárásban felmerült 10.000 [tízezer] forint bűnügyi költség viselésére.

indokolás

A Vásárosnaményi Járásbíróság a felülbírálat alapját képező ítéletében T. Z. vádlottat 2 rendbeli magánlaksértés bűntette [Btk. 221. § (1), (2) bekezdés a.) pont] és 1 rendbeli lopás vétségének kísérlete [Btk. 370. § (1), (2) b) pont, bf) alpont] miatt emelt vád alól felmentette. T. Z. vádlott bűnösségét kimondta 2 rendbeli lopás vétségében [Btk. 370. (1), (2) bekezdés b) pont, bf), bc) alpont], rablás bűntettének kísérletében [Btk. 365. § (1), (3) bekezdés b) pont], magánlaksértés bűntettében [Btk. 221. § (1), (2) bekezdés a), c) pont, (4) bekezdés] és lopás bűntettében [Btk. 370. § (1), (2) bekezdés b) pont, bc) alpont, (3) bekezdés b) pont bc) alpont], ezért halmazati büntetésül, mint különös és többszörös visszaesőt 10 év fegyházban végrehajtandó szabadságvesztésre és 10 év közügyektől eltiltás mellékbüntetésre ítélte. Kizárta T. Z. vádlottat a feltételes szabadságra bocsátás lehetőségéből.

Az ítélet ellen - törvényes határidőn belül - az ügyész jelentett be fellebbezést T. Z. vádlott terhére részbeni felmentése miatt, bűnösségének 2 rendbeli Btk. 221. § (2) bekezdés a) pontja szerint minősülő magánlaksértés bűntettében [vádirat 3. és 4. pontja] és 1 rendbeli a Btk. 370. § (1), (2) bekezdés bf) alpontja szerint minősülő lopás vétsége kísérletében [vádirat 4. pontja] történő megállapítása érdekében. 

Az elsőfokú bíróság ítélete ellen T. Z. vádlott enyhítés és vádelejtés, míg védője a büntetés enyhítése érdekében fellebbeztek.

A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészség képviselője Bf.488/2014. számú írásbeli indítványában az ügyészi fellebbezést fenntartotta, míg a védelmi fellebbezéseket nem tartotta alaposnak. Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság ítélete megalapozott, azonban a 3., 4. és 5. vádirati pontok vonatkozásában a bíróság büntető anyagi jogszabály téves értelmezésével jutott arra a következtetésre, hogy a vádlott cselekménye 3 rendbeli magánlaksértés bűntettét nem valósítja meg. A tényállásban rögzített három cselekmény alkalmas 3 rendbeli, a Btk. 221. § (2) bekezdésének a) pontjába ütköző és aszerint büntetendő magánlaksértés bűntettének megállapítására. A Btk. 221. § (2) bekezdésében leírt cselekmény megvalósulásának feltétele az, hogy az elkövető az a)-d) pontokban felsorolt elkövetési módon a lakás, vagy egyéb helyiség lakójának, vagy annak rendelkezőjének akarata ellenére, vagy tévesztéssel hatoljon be. A bűncselekmény megvalósulásához szükséges tiltó akaratnyilvánítás a jogosult részéről megtörténhet olyan ráutaló magatartással is, amely kifejezi a sértettnek a bemenetelhez való hozzájárulásának hiányát. Jelen esetben a három sértett részéről elegendő volt az ingatlan körbekerítése, illetve a kapuk bezárása annak kifejezéséhez, hogy nem járultak hozzá ahhoz, hogy idegen személyek a lakásokhoz tartozó udvarra behatoljanak. A bíróság a bizonyítékok mérlegelése során eltulajdonítási szándék hiányában mentette fel a vádlottat A. I. sértett sérelmére elkövetett lopás vétsége miatt emelt vád alól, azonban a maradék bűncselekményben a vádlott bűnössége magánlaksértés bűntettében megállapítható. A vádlott bűnösségének további 3 rendbeli Btk. 221. § (2) bekezdés a) pontjába ütköző és aszerint minősülő magánlaksértés bűntettében történő megállapítását, egyebekben az ítélet helybenhagyását indítványozta.

A nyilvános ülésen a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Főügyészség jelenlévő képviselője írásbeli indítványát változatlanul fenntartotta.

T. Z. vádlott és védője a felmentésre és az enyhítésre irányuló fellebbezéseket fenntartották. T. Z. vádlott a törvényszékhez írt írásbeli beadványában írtakat is változatlanul fenntartotta.

A törvényszék az elsőfokú bíróság ítéletét a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény [Be.] 348. §-ának (1) bekezdése alapján az azt megelőző eljárással együtt bírálta felül, a fellebbezések elintézése érdekében a Be. 361. §-ának (1) bekezdése alapján nyilvános ülést tartott.

Az ítélet érdemi felülbírálatát megelőzően a törvényszék T. Z. vádlott írásbeli beadványában az eljárás törvényességét vitató állításaival szemben rámutat arra, hogy T. Z. vádlott a nyomozás során a védő személyét elfogadta, a nyomozási iratok 423. oldalán fellelhető gyanúsítottként történő kihallgatása során a kirendelt védő személyére vonatkozóan azt nyilatkozta, hogy elfogadja. T. Z. vádlott a nyomozás során gyanúsítottkénti kihallgatásakor azt is előadta, hogy az iratismertetésen nem kíván részt venni, így nyilatkozatának megfelelően azon nem vett részt. Az elsőfokú bíróság által tartott tárgyalásokról készült jegyzőkönyvekben sem található vádlotti észrevétel a védő személyére vonatkozóan. Az elsőfokú bíróság T. Z. vádlott iratmásolat kiadása iránt előterjesztett kérelmét teljesítette, intézkedett az iratmásolatok bv. intézethez történő elküldéséről.

Az elsőfokú bíróság az eljárási szabályok megtartásával lefolytatott büntetőeljárás során a vád megalapozottságának megítélése szempontjából releváns bizonyítékokat feltárva a tényállást lényegében megalapozottan állapította meg, amelyet a törvényszék a Be. 361. § (2) bekezdésének a) pontja alapján a rendelkezésre álló büntetőügy adatai alapján csupán az alábbiakkal egészíti ki, illetve helyesbíti:

-	T. Z. vádlott korábbi elítélései tekintetében:

A 2. sorszám alatt elbírált bűncselekmény elkövetési ideje 2004. február 2. napja.

A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Bíróság 2.Bkf.640/2006/2. számú végzése 2006. december 13. napján emelkedett jogerőre.

Az 5. sorszám alatt kiszabott 6 hónap börtönbüntetésből kitöltve 2008. augusztus 28. napján szabadult. 

A 6. sorszám alatt a Vásárosnaményi Városi Bíróság 3.B.242/2008/37. számú ítéletében megszüntette a Vásárosnaményi Városi Bíróság 1.B.278/2007/2. számú ítéletével kiszabott büntetés végrehajtása során alkalmazott feltételes szabadságot, és kizárta a feltételes szabadságra bocsátás kedvezményéből.

7. sorszám alatt a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Bíróság 2.Bkf.433/2011/2. számú végzése 2011. február 23. napján emelkedett jogerőre.

-	A Nyíregyházi Járásbíróság 2013. február 19. napján kelt 14.Fk.1739/2010/51. számú, illetve a Nyíregyházi Törvényszék 2014. február 20. napján jogerőre emelkedett 1.Fkf.328/2013. számú ítéletével 3 év fegyházbüntetésre ítélte, mely büntetést a büntetés-végrehajtási intézet 2014. február 21. napján foganatba vette, jelenleg ezen büntetést tölti.

Az így kiegészített és helyesbített tényállás a felülbírálat során irányadó volt.

A felmentésre irányuló fellebbezések nem alaposak. Az elsőfokú bíróság a szükséges és lehetséges körben a büntetőeljárást lefolytatta, a beszerzett bizonyítékokat egyenként és összességében a logika szabályai szerint értékelte, mely tevékenységéről ítéletében megfelelően számot adott. Részletesen megindokolta, hogy T. Z. vádlott bűncselekmény elkövetését tagadó védekezésével szemben mely bizonyítékokat fogadta el a tényállás megállapításnál. Helyes indokok és érvek alapján fogadta el a büntető eljárás során feltárt személyi és tárgyi bizonyítékokat. Helyesen értelmezte a rendőri jelentések, a helyszíni szemléről készült jegyzőkönyv adatait, valamint a bűncselekmény helyszínén intézkedő rendőr tanúk vallomását. Ezek értékelésének eredményeként helyesen állapította meg, hogy özv. K. Lné házától követték a vádlott nyomait, fellelték a K. Lné sértett tulajdonát képező és vádlott által eltulajdonított vászontáskát, a táskáról rögzített szagnyom alapján Sz. F. sértett ingatlanához értek, és amíg a rendőrök a nyomokat kutatták, T. Z. vádlott kiugrott Sz. F. sértett kerítésén, és az onnan eltulajdonított tárgyakat vitte magával, közben két ital eltört. 

Helyesen értékelte az elsőfokú bíróság a tárgy felismeréséről készült jegyzőkönyv adatait, amelyből helyesen állapította meg, hogy T. Z. vádlott Cs. Fné sértett házának udvaráról a nyitott fészerből vitte el a baltát, amelyet eszközül használt K. Gy. sértett sérelmére elkövetett bűncselekménykor.

Az elsőfokú bíróság által feltárt és körültekintő alapossággal értékelt bizonyítékok alapján az elsőfokú bíróság helyesen következtetett T. Z. vádlott büntetőjogi felelősségének meglétére. T. Z. vádlott és védője a büntetőeljárás során további bizonyíték beszerzésére bizonyítási indítványt nem terjesztett elő, ebből következően a felmentésre irányuló fellebbezések kizárólag az elsőfokú bíróság bizonyítékokat értékelő tevékenységét támadták, melyek a tényállás megalapozott voltára tekintettel a másodfokú eljárásban eredményre nem vezethettek. 

Az elsőfokú bíróság a tényállás alapján helyesen következtetett T. Z. vádlott bűnösségére, a cselekmények jogi minősítése is alapvetően törvényes. 

Az irányadó tényállás szerint T. Z. vádlott az 1926. évben született K. Gy. sértett sérelmére követte el a rablás bűntettének kísérletét, a sértett életkorát alapul véve megállapítható, hogy T. Z. vádlott a cselekmény felismerésére vagy elhárítására idős koránál vagy fogyatékosságánál fogva korlátozottan képes személy sérelmére követte el a vagyon elleni erőszakos bűncselekményt, így K. Gy. sértett korára és állapotára figyelemmel a törvényszék a K. Gy. sértett sérelmére elkövetett bűncselekményt a Btk. 365. § (3) bekezdésének g) pontjába is ütköző rablás bűntette kísérletének minősítette. 

Az elsőfokú bíróság jogi indokolásában részletesen és pontosan, míg ítéletének rendelkező részében összevontan állapította meg T. Z. vádlott bűnösségét 2 rendbeli lopás vétségében, ezért a rendelkezéseket pontosítva a törvényszék Cs. Fné sértett sérelmére elkövetett bűncselekményt a Btk. 370. § (1) bekezdésében meghatározott, de a (2) bekezdés b) pontjának bf) alpontjába ütköző lopás vétségének, míg K. Lné sérelmére elkövetett bűncselekményt a Btk. 370. § (1) bekezdésében meghatározott, de a (2) bekezdés b) pontjának bc) alpontjába ütköző lopás vétségének minősítette. 

A törvényszék nem értett egyet a főügyészségnek azon indítványával, mely T. Z. vádlott bűnösségének további 3 rendbeli magánlaksértés bűntettében való megállapítására irányult. Az általánosan követett és elfogadott bírói gyakorlat szerint a hatályos Btk. 221. §-ának (2) bekezdésében írt bűncselekmény megállapíthatóságának a feltétele, hogy a jogosult az elkövető előtt félreérthetetlenül juttassa kifejezésre a tiltó akaratnyilvánítását oly módon, hogy a bemenni szándékozó arról minden kétséget kizáró módon tudomást szerezhessen. „Az ítélkezési gyakorlat nem elégszik meg a bemenetelhez való hozzájárulás hiányával, hanem ezen túlmenően szükséges a lakással rendelkező részéről olyan pozitív magatartás, tevékenység, vagy egyéb megnyilatkozás, amelyből a bemenni szándékozó a sértett tiltó akaratáról minden kétséget kizáróan tudomást szerez." (BJD. 1178.) 

Az elsőfokú bíróság törvényesen mentette fel T. Z. vádlottat a vádirat 4. pontjában írt, A. I. sértett sérelmére elkövetett 1 rendbeli lopás vétségének kísérlete miatt emelt vád alól, figyelemmel arra, hogy a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján kétséget kizáróan nem nyert bizonyítást T. Z. vádlott eltulajdonítási szándékának megléte. A törvényszék megítélése szerint e vádpontban a főügyészség által indítványozott maradék bűncselekményt érintően a magánlaksértés bűntettében T. Z. vádlott büntetőjogi felelőssége egyrészt tényállásszerű magatartás hiányában, másodsorban az elfogadott és követett bírói gyakorlat alapján nem kerülhetett sor.

A büntetés enyhítésére irányuló fellebbezések nem alaposak.

Az elsőfokú bíróság a büntetés kiszabásánál irányadó körülményeket körültekintő alapossággal feltárta, azokat csupán annyiban egészíti ki a törvényszék, hogy további súlyosító körülményként értékelte T. Z. vádlott terhére, hogy a rablás bűntettének kísérlete két elkövetési mód miatt minősül súlyosabban. 

T. Z. vádlott terhére megállapított legsúlyosabb vagyon elleni erőszakos bűncselekmény büntetési tétele öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, a Btk. 81. §-ának (1)-(3) bekezdésében írt rendelkezéseket alapul véve a felemelt büntetési tételkeret öt évtől tizenöt évig terjed. Bár nem hivatkozott rá az elsőfokú bíróság, de a Btk. 89. §-ának (1) bekezdése alapján a többszörös visszaesővel szemben az újabb bűncselekmény büntetési tételének felső határa szabadságvesztés esetén a felével emelkedik.

Az elsőfokú bíróság által kiszabott 10 év fegyházbüntetés arányban áll T. Z. vádlott terhére megállapított bűncselekmények konkrét tárgyi súlyával, megfelelően igazodik személyében rejlő fokozottabb társadalomra veszélyességéhez, és az elsőfokú bíróság által körültekintő alapossággal értékelt bűnösségi körülményekhez, különösen a többszörösen büntetett előéletéhez és a cselekmények sorozat jellegű elkövetéséhez, az idős, kiszolgáltatott sértettek sérelmére történő bűnelkövetéshez, ezért a büntetés lényegesebb enyhítése nem indokolt. 

A törvényszék mellőzte T. Z. vádlott különös visszaesőkénti megjelölését, mert arra többszörös visszaesői megjelölése mellett szükségtelenül hivatkozott.

A kiegészített tényállásból megállapítható, hogy 2014. február 21. napjától T. Z. vádlott jogerős szabadságvesztés büntetést tölt, ezért a törvényszék T. Z. vádlott fegyházbüntetésének tartamába a 2014. február 20. napjáig előzetes fogvatartásban töltött időt rendelte beszámítani.

A törvényszék az elsőfokú bíróság ítéletét a Be. 372. §-ának (1) bekezdése alapján megváltoztatta.

T. Z. vádlottat a törvényszék a Be. 381. §-ának (1) bekezdése alapján kötelezte a másodfokú eljárásban felmerült bűnügyi költség viselésére.

Nyíregyháza, 2016. február 25. napján

. Fázsi László s.k.
tanácselnök

Dr. Fekete Magdolna s.k. 			                      Kapinné dr. Farkas Gyöngyi s.k.
   bíró, az ügy előadója             		                                             bíró

Z á r a d é k :

A Vásárosnaményi Járásbíróság 1.B.64/2014/35. számú ítélete a fenti változtatással a mai napon jogerőre emelkedett és végrehajtható.

Nyíregyháza, 2016. február 25. napján

. Fázsi László s.k.
  									       tanácselnök