A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 	Mfv.I.10.397/2016/4.

A tanács tagjai: . Hajdu Edit a tanács elnöke, előadó bíró
                            Dr. Tallián Blanka bíró
                            Dr. Mészárosné dr. Szabó Zsuzsanna bíró
	
A felperes: 	
	
A felperes képviselője: 
                            Dr. Helmeczi László ügyvéd

Az alperes: 	

Az alperes képviselője: 
                            Dr. Kovács Előd ügyvéd

A per tárgya: 	munkaviszony megszüntetése

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: alperes
	
A másodfokú bíróság neve és a jogerős határozat száma: 
Nyíregyházi Törvényszék 4.Mf.20.613/2015/10.
	
Az elsőfokú bíróság neve és a határozat száma: 
Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2.M.460/2013/28.

Rendelkező rész 

A Kúria a Nyíregyházi Törvényszék 4.Mf.20.613/2015/10. számú ítéletét hatályában fenntartja.
Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg - tizenöt nap alatt - a felperesnek 50.000 (ötvenezer) forint és 13.500 (tizenháromezer-ötszáz) forint áfa felülvizsgálati eljárási költséget.
Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg az államnak - felhívásra - 696.000 (hatszázkilencvenhatezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A felperes határozatlan idejű munkaviszonyát az alperes 2013. június 2-án kelt munkáltatói felmondással megszüntette. A munkáltató a jognyilatkozatát arra hivatkozással nem indokolta, hogy a felperes a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (Mt.) 208. § (1) bekezdés alapján vezető állású munkavállalónak minősül.
[2]	A felperes 2009. március 9-én kelt munkaszerződése ellenőrzési osztályvezető munkakörre szólt. A 2011. szeptember 28-án kelt munkaszerződés-módosítás szerint a munkaköre üzemeltetési igazgató, munkáját az ügyvezető irányítása alatt végzi. 
[3]	A 2011. október 1-jén kelt munkaköri leírás szerint a felperesnek mint üzemeltetési igazgatónak közvetlen felettese az ügyvezető, távolléte esetén őt a főmérnök helyettesítette, míg a felperes helyettesítette a távollévő ügyvezetőt és a távollévő főmérnököt.
[4]	Az alperes szervezeti és működési szabályzata (SzMSz)  megállapította a vezetői munkaköröket. Vezető állású munkavállalónak minősült az alperesnél a felperes felmondásának idején az SzMSz szerint az ügyvezető és a cégvezető azzal, hogy az ügyvezető és a cégvezető munkáját közvetlenül segítő igazgatók a munkajogilag nem vezető állású munkakörben dolgozó üzemeltetési igazgató, műszaki igazgató és a gazdasági igazgató.
A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[5]	A felperes a keresetében a felmondás jogellenességének jogkövetkezményeként kárai megtérítését kérte.
[6]	Hivatkozása szerint nem minősült vezető állású munkavállalónak, ezért a felmondást meg kellett volna indokolni.
[7]	Az alperes ellenkérelme a kereset elutasítására irányult. Hivatkozása szerint semmis az a nyilatkozata, amellyel a felperes munkakörét munkajogi szempontból nem tekintette vezető állásúnak.
Az első- és másodfokú ítélet
[8]	A Nyíregyházi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 2.M.460/2013/28. számú ítéletében megállapította, hogy az alperes felmondása jogellenes. Kötelezte az alperest a felperes javára kártérítés és perköltség megfizetésére. Marasztalta az alperest a kereseti illetékben.
[9]	Az elsőfokú bíróság megállapította, hogy az Mt. 208. § (2) bekezdése a felperesre nem alkalmazható. Az (1) bekezdésben foglalt rendelkezést az Mt. 6., 7., 14., 15., 27. § rendelkezéseivel egybevetve értelmezte. 
[10]	Megállapította, hogy a felperes a munkabérét a perbeli időszakban hatályos minimálbér hétszeresénél alacsonyabb összegben állapították meg, és nem rögzítették, hogy vezető állású munkavállalónak minősül az Mt. 208. §-a alapján. A felek e megállapodását semmilyen jogszabály nem tiltja. 
[11]	A becsatolt okiratok alapján a felperes munkakörét az SzMSz  nem minősítette vezető állású munkakörnek, mert akként az ügyvezetőt és a cégvezetőt jelölte meg.
[12]	Az elsőfokú bíróság álláspontja szerint semmilyen jogszabályi rendelkezés nem tiltja, hogy a munkáltató meghatározza, kit tekint vezető állású munkavállalónak és kit nem, függetlenül attól, hogy a munkajogilag nem vezető állású munkakörben dolgozót esetlegesen felruházza a vezető állású munkavállalók helyettesítésével kapcsolatos teendőkkel még akkor is, ha ez a személy a vezető állású munkavállaló irányítása alatt áll. Azt sem tiltja a törvény, hogy a munkajogilag vezető állású munkavállaló helyettesének - amely az alperesnél a perbeli időszakban a cégvezető volt - munkakörét a munkáltató ne töltse be. 
[13]	Levont következtetése szerint a fentiekre tekintettel a felperes munkajogilag nem volt vezető állású munkavállaló. Ezért nem alkalmazhatók rá az Mt. 210. § (1) bekezdés b) pontjában foglaltak, erre tekintettel az Mt. 64. § (1) bekezdés b) pontja, (2) bekezdése, és a 66. § (1) és (2) bekezdése szerint a felperes felmondását a munkáltató köteles lett volna indokolni. Ennek elmulasztása miatt a munkáltató intézkedése jogellenes. Jogkövetkezményként az Mt. 82. § (1) - (2) bekezdése, 172. § (1) - (2) bekezdése alapján kötelezte kártérítés megfizetésére az alperest. 
[14]	Az alperes fellebbezése folytán eljárt Nyíregyházi Törvényszék 4.Mf.20.613/2015/10. számú ítéletével az elsőfokú ítéletet helybenhagyta. Kötelezte az alperest a felperes javára másodfokú perköltség, az állam javára fellebbezési illeték megfizetésére.
[15]	A törvényszék elsődlegesen azt vizsgálta, hogy az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezésére irányuló fellebbezési kérelem megalapozott-e. Erre a Pp. 252. § (2) bekezdés alapján nem látott lehetőséget. Rögzítette, hogy az a körülmény, miszerint pontosan nem jelölte meg a felperes, hogy mely tényállításait kívánja tanúkkal bizonyítani, nem teszi szükségessé a tárgyalás megismétlését, nem minősül lényeges eljárási szabályszegésnek a Pp. 133. §, 114. § és 113. § (2) bekezdés alapján figyelemmel a Pp. 3. § (5) bekezdésére és a 206. § rendelkezéseire.
[16]	Az elsőfokú ítéletben foglalt jogszabályi hivatkozást az Mt. 209. § rendelkezéseivel kiegészítette. Ennek alapján megállapította, hogy a vezető munkaszerződése eltérhet az Mt. munkaviszonyról szóló második részétől akár a munkavállaló hátrányára is, ez alól a törvény csak néhány kivételt határoz meg. Megengedi azonban az eltérést az Mt. 208. § rendelkezésétől. Erre tekintettel helyes az elsőfokú bíróság álláspontja, miszerint az SzMSz rendelkezése: „munkajogilag nem vezető állású munkakör: üzemeltetési igazgató, műszaki igazgató, gazdasági igazgató", nem semmis. 
[17]	A felperest az alperes munkáltató nem minősítette az Mt. 208. § (1) bekezdése szerinti vezetőnek, így a munkaviszony indokolás nélküli felmondása jogellenes. 
[18]	A felperes munkaszerződés-módosítása, munkaköri leírása és az SzMSz rendelkezéseiből következően a felperes abban a tudatban dolgozott, hogy nem minősül vezetőnek. Ezt támasztja alá, hogy a köztulajdonban álló gazdasági társaságok takarékosabb működéséről szóló 2009. évi CXXII. törvény 2. § (1) bekezdésében előírt kötelezettségek ellenére az alperes a felperes adatait nem tette közzé. Az SzMSz a cégvezetőt minősítette az ügyvezető mellett vezető állású munkavállalónak, mely munkakör betöltése nem történt meg az alperesnél.
[19]	A felperes feladatai, az alperesi társaság működési rendje sem támasztotta alá az alperes hivatkozását, jogszabályi rendelkezés pedig nem tiltja, hogy a munkáltató ne vezető állású munkavállalót bízzon meg a vezető állású dolgozó helyettesítésével. 
[20]	A törvényszék szerint a fellebbezés kiegészítéséhez csatolt büntetőeljárásban tett felperesi tanúvallomásból sem lehet eltérő következtetést levonni. Az ügyvezető távollétében a perbeli adatok alapján helyettesként a felperes járt el, azonban a társaság gazdálkodására, működésére kiható önálló döntéseket nem hozott. A feladatokról az ügyvezetőt tájékoztatta, és az ő utasításait hajtotta végre. Az alapbére 2013-ban nem érte el a minimálbér hétszeresét, nem kötetlen munkarendben dolgozott, teljesítménykövetelményt kizárólag az ügyvezető számára határozott meg a tulajdonosi jogok gyakorlója, és prémiumfeladatot is csak ő kapott. Kártérítési felelősségére vonatkozó rendelkezést a munkaszerződése nem tartalmazott.
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem 
[21]	Az alperes a felülvizsgálati kérelmében elsődlegesen a jogerős ítélet „megváltoztatását" kérte a felperes keresetét elutasító döntés meghozatalával. Másodlagosan a jogerős ítélet hatályon kívül helyezésével az első- vagy másodfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára utasítását kérte. 
[22]	Álláspontja szerint jogszabálysértően - az Mt. 15. § (1) bekezdésébe, 13. §-ába, 17. § (1) bekezdésébe ütközően - értelmezte a törvényszék az SzMSz-re kiterjesztően alkalmazandónak az Mt. 209. §-ban foglalt előírásokat. E rendelkezés ugyanis a vezető munkaszerződésének biztosít lehetőséget az Mt. második részében foglaltaktól való eltérésre. Az SzMSz azonban nem munkaszerződés, de nem is megállapodás. Nem jogforrás, hanem az Mt. 17. § (1) bekezdés alapján egyoldalúan megállapított belső szabályzat, mely nem tartozik az Mt. 13. §-ban felsorolt munkaviszonyra vonatkozó szabályok közé. Az SzMSz az Mt. 15. § (1) bekezdés és 17. § (1) bekezdés alapján egyoldalú jognyilatkozat, melynek semmisségére az Mt. 29. § (4) bekezdés és 27. § (3) bekezdés alapján határidő nélkül hivatkozhatott az alperes a perben. A munkáltató SzMSz-e mint egyoldalú jognyilatkozat érvényesen nem térhet el a vezető állású munkavállalóra, így annak helyettesítésére vonatkozóan a törvényben előírt kötelezendően alkalmazandó szabálytól, az Mt. 208. § (1) bekezdésétől.
[23]	A felperes vezető állású munkavállalónak minősül, hiszen a munkaszerződés-módosításban és a munkaköri leírásban meghatározottak szerint az alperes társaságban az ügyvezető közvetlen irányítása alatt állt, és a helyettesítésére jogosított volt. A felperes maga sem tagadta, hogy közvetlenül az ügyvezető irányítása alatt állt, de a 2011. szeptember 28-ai munkaszerződés-módosítás is ezt tartalmazza. A munkaköri leírása szerint pedig helyettesíti a távollévő ügyvezetőt. A munkaköri leírás 2011. október 3-ai átvételétől kezdődően tudta, hogy helyettesként járhat el. Mindezek alapján a felperes munkaköre megfelelt az Mt. 208. § (1) bekezdésben foglalt feltételeknek.
[24]	Az Mt. 208. § (1) bekezdése esetében a munkáltatónak nincs jogköre döntenie arról, hogy a vezető munkakört betöltő munkavállalók esetében kíván-e élni a vezető állású munkavállalónak minősítéssel. Kizárólag a munkaszerződésben lenne jogosultsága az Mt. 208. § (1) bekezdésben foglaltaktól eltérni.
[25]	A gazdasági társaságokról szóló 2006. évi IV. törvény (Gt.) 32. § (1) bekezdése a társaság legfőbb szerve hatáskörébe utalja a cégvezető kinevezéséről szóló döntést, így ennek elmaradása az ügyvezetőnek nem róható fel.
[26]	A valóságban nem fordulhat elő olyan helyzet, hogy egy vezető állású munkavállalót nem vezető állású munkavállaló helyettesít, mert ez ellentétes az Mt. 208. § (1) bekezdésével, miszerint a munkáltató vezetője, valamint a helyettese vezető állású munkavállalónak minősül. Ennek az értelmezésnek felel meg a EH2011.2346. számú elvi határozatban foglalt értelmezés, amely az 1992. évi XXII. törvény (régi Mt.) 188. § (1) bekezdésére vonatkozott, de hasonló szabályozás folytán az új Mt. 208. § (1) bekezdésére is irányadónak kell tekinteni. Jelen esetben nem lehet az ügyvezető-helyettes egy nem létező munkavállaló, ki nem nevezett cégvezető.
[27]	Peradat, hogy a felperesnek nemcsak jogosítása, felhatalmazása volt az ügyvezető helyettesítésére, hanem ténylegesen élt is ezen lehetőségével (dr. P.P.jegyzőkönyv, 3. oldal 3. bekezdésében tett vallomása). A felperes kiemelkedő bérezésén túl további ellentételezést is kapott a vezető állású státuszáért (biztosítási szerződés). Az alperes a másodfokú eljárásban jogszerűen a Pp. 235. § (1) bekezdése szerint hivatkozhatott új bizonyítékként a felperes büntetőeljárásban tett tanúvallomására, miszerint az SzMSz alapján az ügyvezető távolléte alatt a helyettesítését ellátta. Ez a vallomás összhangban van dr. P.P. idézett vallomásával, ezért a felperes munkakörét jogsértően az Mt. 208. § (1) bekezdésébe ütközően minősítette a törvényszék.
[28]	Az alperes álláspontja szerint az elsőfokú eljárás során lényeges eljárási szabálysértés történt. A felperes személyes meghallgatására és a tanúvallomások megtételére anélkül került sor, hogy a bíróság felhívta volna a felperest a Pp. 167. §-a szerinti ténymegjelölési kötelezettségére. 
[29]	A felperes meghallgatása során többek között figyelmeztette az alperesi képviselőt az eljáró tanács elnöke a Pp. 133. § (1) - (2) bekezdésében írt rendelkezésekre, de ugyanez a figyelmeztetés a felperesi képviselő esetében dr. L.I.GY. tanúmeghallgatása során elmaradt. E tanú vallomását az elsőfokú ítéletben a bíróság nem is említette.
[30]	Az elsőfokú ítélet iratellenesen hivatkozott Dr. P.P. tanúvallomására, amikor rögzítette, hogy ő sem tudott nyilatkozni arra, hogy a felperes foglalkoztatására az SzMSz-től eltérő vezető-helyettes munkakörben került volna sor. 
[31]	A másodfokú bíróság az indokolási kötelezettségének nem tett eleget akkor, amikor az alperes által hivatkozott büntetőeljárásban tett felperesi nyilatkozatot az ítélete indokolásában akként értékelte, hogy a vezetői minősítésre vonatkozó következtetés ebből sem vonható le.
[32]	Az alperes álláspontja szerint a törvényszék kirívóan okszerűtlenül értékelte az általa előadottakat, és nem kellő súllyal vette figyelembe a felperes büntetőeljárás során tett tanúvallomását. A fenti eljárási szabálysértések összességükben alkalmasak voltak arra, hogy a Pp. 2. § (1) bekezdésében meghatározott tisztességes eljáráshoz fűződő felperesi jog sérüljön.
[33]	A felperes a felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában fenntartását és az alperes felülvizsgálati eljárási költségben marasztalását kérte.
A Kúria döntése és jogi indokai
[34]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.

[35]	A Pp. 275. § (2) bekezdés alapján a Kúria a jogerős ítéletet csak a felülvizsgálati kérelem és a csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálhatja felül. A Pp. 272. § (2) bekezdés szerint a felülvizsgálati kérelemben meg kell jelölni azt a határozatot, amely ellen a felülvizsgálati kérelem irányul, azt, hogy a fél milyen tartalmú határozat meghozatalát kívánja, továbbá elő kell adni - a jogszabálysértés és a megsértett jogszabályhely megjelölése mellett -, hogy a fél a határozat megváltoztatását milyen okból kívánja.
[36]	A felülvizsgálati kérelem egymással szorosan összefüggő kötelező tartalmi kellékei tehát a jogszabálysértés és a megsértett jogszabályhely megjelölése, valamint annak kifejtése, hogy a fél a határozat megváltoztatását milyen okból kívánja. Ezen együttes törvényi feltételeknek a fél akkor tesz eleget, ha egyrészt a megsértett jogszabályhelyet konkrétan megjelöli, másrészt pedig a hivatkozott jogszabálysértést tartalmilag is körülírja, az erre vonatkozó jogi álláspontját részletesen kifejti, vagyis a jogszabálysértésre való hivatkozását, indokait is ismerteti. Amennyiben a fél a felülvizsgálati kérelmében több, egymástól elkülönülő jogszabálysértésre hivatkozik, valamennyi hivatkozásának rendelkeznie kell a fent meghatározott tartalmi követelményekkel. A jogerős ítélet több rendelkezése ellen irányuló felülvizsgálati kérelem esetén annak a törvényben előírt tartalmi kellékeket kérelmenként külön-külön kell tartalmaznia, és ezek hiánytalan meglétét is a Kúria külön-külön vizsgálja [1/2016. (II.15.) PK vélemény 4-6. pont].
[37]	A Kúria az alperes felülvizsgálati kérelmének azon részeit vehette figyelembe, amelyek a fenti jogszabályi követelményeknek megfeleltek.
[38]	Az alperes megalapozatlanul hivatkozott az érdemi döntésre kiható, így a felülvizsgált jogerős ítélet hatályon kívül helyezését eredményező lényeges eljárási szabálysértésekre. 

[39]	Az elsőfokú eljárásban vétett eljárási szabálysértésekkel összefüggésben a törvényszék jogszerűen foglalt állást arról, hogy az alperes érvelése ellenére nem történt olyan lényeges eljárási szabálysértés, amely a tárgyalás megismétlését, kiegészítését szükségessé tette volna [Pp. 252. § (2) bekezdés]. 
[40]	Az a körülmény, hogy a felperesi képviselő pontosan nem jelölte meg, hogy mely tényállításait kívánja tanúkkal bizonyítani, nem lényeges eljárási szabálysértés, mert a felperes a keresetlevélben előadta, hogy a tanúk milyen tényekről tudnak nyilatkozni.
[41]	A Pp. 133. § megsértése miatt az alperes a Pp. 114. §-ban foglalt kifogással nem élt, a fellebbezésében bizonyítási indítványa teljesítésének elmulasztására nem hivatkozott, ilyet nem terjesztett elő. Dr. L.I.GY. tanú által a meghallgatása miatt tett panaszt az arra jogosult Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság elnöke elbírálta, vallomását az elsőfokú bíróság másik két tanú vallomásával egybevetve értékelte. A tanúvallomások értékelése, a bizonyítékok összevetése a Pp. 206. § alapján a bírói mérlegelést jelenti. Amennyiben annak eredménye ellentétes a fél álláspontjával, ebből önmagában nem következik a lényeges eljárási szabálysértés megállapíthatósága. 
[42]	Az alperes ugyan hivatkozott arra, hogy a törvényszék az indokolási kötelezettségét megszegte, e körben azonban megsértett jogszabályhelyként a Pp. 221. § (1) bekezdését nem jelölte meg, így a fent kifejtettek alapján a Pp. 272. § (2) bekezdésére tekintettel ezen érvelésével a Kúria nem foglalkozhatott.
[43]	Miután az általa hivatkozott, az ügy érdemére kiható lényeges eljárási szabálysértés nem volt megállapítható, így alaptalan az alperes Pp.  2. § (1) bekezdésére történő hivatkozása is.
[44]	Megalapozott az alperes jogi érvelése arról, hogy az SzMSz nem minősül olyan, az Mt. 209. §-ban foglalt megállapodásnak, amely eltérhet a vezetők esetében az Mt. második részében foglalt rendelkezéstől. Helyesen hivatkozott az alperes az Mt. 17. § (1) bekezdésére, miszerint a munkáltató jognyilatkozatait egyoldalúan megállapított belső szabályzatban is megteheti. Az alperes működési rendjét szabályozó szervezeti és működési szabályzat ilyen nyilatkozatnak minősül. 
[45]	Az Mt. 209. § (1) bekezdése a vezető munkaszerződésében teszi lehetővé az Mt. második részében foglalt egyes rendelkezésektől történő eltérést meghatározva azon kógens előírásokat, amelyektől nem lehet eltérni. Az eltérés lehetőségét a törvény a vezető munkaszerződésében biztosítja, így - figyelemmel arra is, hogy e rendelkezés a vezető állású munkavállalókra vonatkozó speciális előírások között, külön fejezetben szerepel - a vezetőként való minősítés törvényi feltételeitől (Mt. 208. §) való eltérésre nem volt lehetőség. Ezért helytálló az alperes érvelése, miszerint a felperes munkakörének tartalmát vizsgálva lehet arról állást foglalni, hogy vezető állásúnak minősül-e. Az Mt. 208. § (1) bekezdése szerint ugyanis vezető állású munkavállaló a munkáltató vezetője, valamint a közvetlen irányítása alatt álló is - részben vagy egészben - helyettesítésére jogosított más munkavállaló.  
[46]	A felperes munkaszerződés-módosítása, valamint a munkaköri leírása szerint is az ügyvezető közvetlen irányítása alá tartozott, és a munkaköri leírása szerint az ügyvezetőt távollétében ő helyettesítette. Erre dr. PP. tanú vallomása szerint ( jegyzőkönyv, 3. oldal 3. bekezdés) volt példa, melyet a felperes is megerősített a fellebbezés mellékleteként csatolt büntetőeljárásban tett vallomásában („az SzMSz szerint B.P. távolléte alatt a helyettesítését láttam el). 
[47]	Miután az Mt. 208. § (1) bekezdés esetén nem szükséges az egészbeni helyettesítésre történő jogosultság, továbbá annak vizsgálata sem, hogy ez mennyi időtartamban történik, valamint szükséges volt-e a munkaviszony alatt a munkáltató vezetőjének helyettesítése, ezért az ezzel ellentétes törvényszéki érvelés jogsértő a felperes vallomása értékelésekor. 
[48]	A felperes munkaköre a fentiek alapján az Mt. 208. § (1) bekezdés szerint vezető állásúnak minősült függetlenül attól, hogy a munkaszerződésében nem ekként minősítették, az SzMSz-ben pedig a törvényi rendelkezéssel szemben munkajogilag nem tekintették vezető állású munkavállalónak. Ezért a munkáltató indokolás nélkül felmondhatta a munkaviszonyát [Mt. 210. § (1) bekezdés b) pont].
[49]	Az alperes azonban a felülvizsgálati kérelmében jogszabálysértésként nem hivatkozott az Mt. 210. § (1) bekezdés b) pontja, 66. § (1) bekezdés megsértésére, ezért a fentebb kifejtettek miatt a Pp. 272. § (2) bekezdés alapján a megsértett jogszabályhely megjelölése hiányában ezen rendelkezésekre tekintettel nem vizsgálhatta felül a jogerős ítéletet. 
[50]	A fentiek alapján a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (3) bekezdés alapján hatályában fenntartotta.
Záró rész
[51]	Kötelezte a pervesztes alperest a felperes felülvizsgálati eljárási költsége viselésére a Pp. 78. § (1) bekezdés alapján.
[52]	A felülvizsgálati eljárási illeték viseléséről a Kúria a 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdés alapján döntött.
[53]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. §-ának (1) bekezdése alapján tárgyaláson bírálta el.

Budapest, 2017. február 15.

Dr. Hajdu Edit s.k. a tanács elnöke, előadó bíró, dr. Tallián Blanka s.k. bíró,                   dr. Mészárosné dr. Szabó Zsuzsanna s.k. bíró