SZEGEDI TÖRVÉNYSZÉK
4.Pf.20.603/2016/3. szám

A Szegedi Törvényszék a ... ügyvéd (...) által képviselt felperes neve ... szám alatti lakos felperesnek – a személyesen eljáró alperes neve... szám alatti lakos alperes ellen – végrehajtás megszüntetése iránt indított perében – a Hódmezővásárhelyi Járásbíróság 2016. február 3. napján kelt 5.P.20.026/2016/3. számú ítélete ellen a felperes részéről 4. sorszám alatt előterjesztett fellebbezés folytán – meghozta a következő 

Í T É L E T E T

Az elsőfokú bíróság ítéletét akként változtatja meg, hogy a ... bírósági végrehajtói iroda előtt 400.V.501/2009. szám alatt folytatott végrehajtási eljárást megszünteti.

Köteles az alperes a végrehajtási eljárás során felmerült, meg nem térült végrehajtási költségek közül 110.945,- (Egyszáztízezer-kilencszáznegyvenöt) Ft munkadíj, 36.718,- (Harminchatezer-hétszáztizennyolc) Ft költségátalány, 4.280,- (Négyezer-kettőszáznyolcvan) Ft készkiadás és 85.773,- (Nyolcvanötezer-hétszázhetvenhárom) Ft MBVK költségátalány megfizetésére. 

Mellőzi a felperes 729.900,- (Hétszázhuszonkilencezer-kilencszáz) Ft feljegyzett elsőfokú eljárási illeték megfizetésére kötelezését, és kötelezi az alperest, hogy fizessen meg az államnak – külön felhívásra – 729.900,- (Hétszázhuszonkilencezer-kilencszáz) Ft le nem rótt elsőfokú eljárási illetéket.

Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 15 napon belül 100.000,- (Egyszázezer) Ft elsőfokú eljárási költséget.

Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 15 napon belül 50.000,- (Ötvenezer) Ft másodfokú eljárási költséget.

Köteles az alperes az államnak – külön felhívásra – 973.200,- (Kilencszázhetvenháromezer-kétszáz) Ft fellebbezési eljárási illetéket megfizetni.  

Az ítélet ellen fellebbezésnek helye nincs. 

I N D O K O L Á S :

Az elsőfokú bíróság által megállapított tényállás szerint a Csongrád Megyei Bíróság a 13.P.20.029/2008/25. számú, 2009. június 19. napján jogerőre emelkedett ítéletével a felperest az alperes javára 7.309.375,- Ft tőke és járulékai megfizetésére kötelezte. 

A jogerős ítélet alapján az alperes, mint végrehajtást kérő kérelmére a Csongrád Megyei Bíróság 2009. szeptember 3. napján 0600-2.Vh.1599/2009/1/I. szám alatt végrehajtási lapot állított ki. A végrehajtási lapon feltüntetett végrehajtandó követelés 7.309.375,- Ft tőke, annak 2008. január 7. napjától a kifizetésig járó törvényes mértékű késedelmi kamata, valamint az állam részére behajtandó 73.100,- Ft illeték. 

A végrehajtási eljárás foganatosítását ... önálló bírósági végrehajtó kezdte meg 46.V.501/2009. számon. Annak keretében megkereséseket foganatosított, ingófoglalást kísérelt meg, majd a 2010. május 5. napján készült 8. sorszámú jegyzőkönyvben megállapította, hogy a végrehajtási eljárás új fedezet bejelentéséig a módosított 1994. évi LIII.tv. (továbbiakban: Vht.) 52.§ d) pontja alapján szünetel, az eljárás a Vht. 54.§ d) pontja alapján folytatható. Az önálló bírósági végrehajtó a jegyzőkönyvet a végrehajtást kérő jogi képviselője részére postai úton 2010. május 14. napján kézbesítette. 

Ezt követően az önálló bírósági végrehajtó díjjegyzéket állított ki, azt a Bírósági Gazdasági Hivatalnak megküldte, a díjjegyzéket 2010. május 13. napján módosította, azt a Bírósági Gazdasági Hivatalnak ismét megküldte, majd a Bírósági Gazdasági Hivatal az önálló bírósági végrehajtó részére 2010. november 29. napján 78.035,- Ft-ot utalt ki végrehajtói szolgáltatás jogcímén. 
Az önálló bírósági végrehajtó a befizetett végrehajtói szolgáltatási díjról 2010. december 6. napján számlát állított ki, azt a végrehajtást kérőnek, az adósnak és a Bírósági Gazdasági Hivatalnak megküldte.

Az alperes, mint végrehajtást kérő az önálló bírósági végrehajtónak címzett, 2012. július 16-i keltezésű levelében a behajtásról tájékoztatást kért, jelezve, hogy az adós a tartozásból nem teljesített. Az adós újabb lefoglalható vagyontárgyát nem jelölte meg. 

...Végrehajtói Irodája 2012. augusztus 16. napján arról tájékoztatta az alperest, mint végrehajtást kérőt, hogy a végrehajtási eljárást 2012. június 1-jei hatállyal ... Végrehajtói Irodája foganatosítja 400.V.501/2009. szám alatt. 
Tájékoztatta az alperest arról, hogy az ügy 2010. május 4. napja óta szünetel, az erről szóló jegyzőkönyvet az alperes jogi képviselője 2010. május 14. napján vette át. 

Az alperes az önálló bírósági végrehajtóhoz 2015. augusztus 31. napján érkezett beadványában ismét tájékoztatást kért az ügy állásáról, egyben tájékoztatta az önálló bírósági végrehajtót arról, hogy betegsége miatt nem tudott az ügyben intézkedni. Ebben a beadványban bejelentette, hogy a felperes (adós) tudomása szerint 10 éve Írországban él. Beadványában végrehajtás alá vonható vagyontárgyat nem jelölt meg. 

Az önálló bírósági végrehajtó a 2015. szeptember 29. napján kelt 17. sorszámú jegyzőkönyvével „hatálytalanította” a korábbi szünetelést megállapító intézkedését, és rögzítette, hogy az eljárást a fokozatosság elvének betartása mellett folytatja. Ezt a jegyzőkönyvet a végrehajtást kérő alperesnek és a felperesnek, mint adósnak is megküldte. 

Ezt követően az önálló bírósági végrehajtó további végrehajtási cselekményeket foganatosított a követelés behajtása érdekében. 

A felperes keresetében a Csongrád Megyei Bíróság által 0600-2.Vh.1599/2009. szám alatt kibocsátott végrehajtási lappal elrendelt, ...Végrehajtói Irodája előtt 400.V.501/2009. szám alatt folyamatban lévő végrehajtás megszüntetését, az alperes perköltségben marasztalását kérte. 
Álláspontja szerint 2010. május 14. napjától – a 2010. május 5. napján készült 8. sorszámú jegyzőkönyv alperesi jogi képviselő részére történő kézbesítésétől – az alperes 2015. augusztus 28-án kelt, az önálló bírósági végrehajtóhoz címzett beadványának beterjesztéséig több, mint 5 év eltelt anélkül, hogy a végrehajtási  jog elévülését megszakító végrehajtási cselekmény történt volna. Erre tekintettel a Vht. 57.§ (3) bekezdése szerint a már elrendelt végrehajtás nem folytatható, ezért a Pp. 368.§ a) pontja alapján a végrehajtás megszüntetésének van helye. 

Az alperes ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte. 
Védekezése szerint a végrehajtási jog elévülése nem következett be, különös tekintettel arra, hogy 2015. március 18-tól betegsége ügyei intézésében gátolta. Ez utóbbi tényállítása igazolására az elsőfokú eljárás során megtartott tárgyaláson ambuláns kezelőlapokat mutatott fel, amelyek szerint 2015. április 13-tól május 18-ig részesült kemoterápiás kezelésben, 2015. június 2-án és 5-én ambuláns kezelésen vett részt, 2015. október 14-én pedig ambuláns szakrendelésen jelent meg.

Az elsőfokú bíróság ítéletével a keresetet elutasította.

Kötelezte a felperest, hogy fizessen meg az államnak külön felhívásra 729.900,- Ft feljegyzett kereseti eljárási illetéket.

Az ítélet indokolása szerint az elsőfokú bíróság a felperesnek a Pp. 367.§-a és a Pp. 368.§ a) pontja alapján végrehajtás megszüntetése iránt indított perében – amely perben a felperes a végrehajtás megszüntetése iránti igényét a Vht. 57.§ (3) bekezdésére alapította – azt vizsgálta, hogy bekövetkezett-e a végrehajtási jog elévülése, avagy sem. 

Hivatkozott a Vht. 57.§ (4) bekezdésére, amely szerint a végrehajtási jog elévülését bármely végrehajtási cselekmény megszakítja. A Vht. a végrehajtási cselekmények fogalmát értelmező rendelkezéssel ugyan nem határozza meg, álláspontja szerint azonban a már elrendelt végrehajtási eljárásban a végrehajtó által végzett valamennyi cselekmény az elévülés megszakítását eredményező végrehajtási cselekménynek minősül. Végrehajtási cselekménynek minősítette azt, hogy a végrehajtó 2010. május 13. napján 2010. május 4-i díjjegyzékét módosítva újabb díjjegyzéket állított ki, és azt a Bírósági Gazdasági Hivatalnak megküldte, azt követően díjjegyzékszámlát állított ki 2010. december 6. napján, és azt a peres feleknek és a Bírósági Gazdasági Hivatalnak megküldte. Megítélése szerint a végrehajtó ezen intézkedései jogorvoslattal is megtámadható intézkedések voltak, ami szintén azt valószínűsíti, hogy ezek az eljárási cselekmények a végrehajtási jog elévülését megszakították.

A végrehajtási jog elévülésének megszakítását eredményező végrehajtási cselekményként értékelte az alperes, mint végrehajtást kérő által a végrehajtóhoz címzett 2012. június 16-i beadványt, amelyben az alperes az ügy állásáról tájékoztatást kért a végrehajtótól, ezzel a nyilatkozatával ugyanis az alperes végrehajtást kérői minőségében követelését bírósági/végrehajtási úton érvényesítette, ezért ez a jognyilatkozata a jelen eljárásban alkalmazandó 1959. évi IV.tv. (továbbiakban: Ptk.) 327.§ (1) bekezdése szerint a végrehajtási jog elévülésének megszakítását eredményezte. 

Ehhez az időponthoz képest a végrehajtó 2015. szeptember 29-i intézkedéséig az 5 év nem telt el, ezért a felperes keresete nem megalapozott. 

Az elsőfokú bíróság ítélete indokolásában hivatkozott a Ptk. 326.§ (2) bekezdésében foglaltakra is, és úgy foglalt állást, hogy az alperes igazolt súlyos betegsége miatt 2015. március 18. napjától 2015. augusztus 28. napjáig menthető okból nem tudta igényét érvényesíteni, így álláspontja szerint az alperesnek 2015. augusztus 28. napjától további 1 év állt rendelkezésére igénye érvényesítésére a Ptk. 326.§ (2) bekezdése értelmében, e határidőn belül pedig a végrehajtó megkezdte újabb, az elévülés megszakítását eredményező végrehajtási cselekmények foganatosítását, így a felperesnek a végrehajtási jog elévülésére alapított keresete ez okból sem megalapozott.

Az elsőfokú bíróság ítélete ellen annak kereseti kérelem szerinti megváltoztatása érdekében az alperes fellebbezett. 
Fellebbezését alapvetően az elsőfokú eljárásban előadottakkal indokolta. 
Hangsúlyozta, hogy a végrehajtási jog elévülését az olyan végrehajtási cselekmények szakítják meg, amelyek a követelés behajtását célozzák, ezért az elsőfokú bíróság által hivatkozott végrehajtói intézkedések – amelyek nem kifejezetten ezt a célt szolgálták – nem eredményezhették a végrehajtási jog elévülésének megszakítását. Nem eredményezhette a végrehajtási jog elévülésének megszakítását az alperes 2012. július 16-i és 2015. augusztus 28-i keltezésű, a végrehajtónak címzett beadványa sem, azokban ugyanis az alperes csupán a végrehajtási ügyről kért tájékoztatást, a szünetelő végrehajtás folytatásához szükséges, újabb végrehajtás alá vonható vagyontárgyat azonban nem jelentett be.
A felperes álláspontja szerint az alperes az elsőfokú eljárásban felmutatott ambuláns kezelőlapokkal azt sem tudta hitelt érdemlően igazolni, hogy megromlott egészségi állapota miatt igényét menthető okból nem tudta érvényesíteni, így az elévülés nyugvása sem állapítható meg.

Az alperes fellebbezési ellenkérelmében az elsőfokú bíróság ítéletének helybenhagyását kérte. 

A fellebbezés   a l a p o s .

A felperes a Pp. 368.§ a) pontja alapján előterjesztett keresetében a végrehajtási lappal elrendelt végrehajtás megszüntetését olyan tényre alapítottan terjesztette elő, ami a végrehajtható okirat kiállításának alapjául szolgáló határozat meghozatalát megelőző eljárásban nem volt közölhető, hiszen igényét arra alapította, hogy a végrehajtási jog elévült. 

A Vht. 57.§ (1) bekezdése szerint a végrehajtási jog a végrehajtandó követeléssel együtt évül el. Az alperes követelése kölcsöntartozás címén áll fenn a felperessel szemben, annak elévülésére a Ptk. 324.§ (1) bekezdése szerinti 5 éves elévülési idő irányadó, így a per tárgyát képező végrehajtási jog elévülésének ideje is 5 év. Ehhez képest az elsőfokú bíróság helyesen tette vizsgálat tárgyává azt, hogy a végrehajtási jog elévülése a felperesi kereset előterjesztéséig bekövetkezett-e, avagy az elévülés nyugvása, vagy az elévülést megszakító végrehajtási cselekmény miatt annak elévülése még nem következett be.

A Vht. 57.§ (4) bekezdése szerint a végrehajtási jog elévülését bármely végrehajtási cselekmény megszakítja, a Ptk. 327.§ (2) bekezdése szerint pedig az elévülés megszakadása után az elévülés újból kezdődik. E jogszabályi rendelkezés folytán a törvényszék is azt vizsgálta, hogy a végrehajtási jog megnyílásától sor került-e olyan végrehajtási cselekmények foganatosítására, amelyek az elévülést megszakították. 

A végrehajtási jog a jogerős ítélet szerinti teljesítési határidő lejártát követő napon nyílik meg, ami jelen esetben a végrehajtható okiratból kitűnően 2009. július 5. napja volt.

Az önálló bírósági végrehajtó 2010. május 5. napjáig foganatosított a követelés behajtását célzó végrehajtási cselekményeket, 2010. május 5. napján felvett 8. sorszámú jegyzőkönyvében pedig megállapította az eljárás szünetelését fedezethiány miatt. Az alperes jogi képviselője részére 2010. május 14. napján kézbesített jegyzőkönyvben egyfelől tájékoztatta az alperest arról, hogy a végrehajtási eljárás a Vht. 52.§ d) pontja alapján szünetel, mert az adósnak nincs lefoglalható vagyontárgya, egyben tájékoztatta az alperest, mint adóst jogi képviselője útján arról, hogy a Vht. 54.§ (1) bekezdés d) pontja alapján a szünetelő eljárás akkor folytatható, ha valószínűsítették, hogy az adósnak van olyan vagyontárgya, amely lefoglalható, illetőleg értékesíthető. 

Osztja a törvényszék a felperes álláspontját a tekintetben, hogy a végrehajtó ezen – alperes álláspontja szerint törvénysértő - intézkedésével szemben az intézkedéstől számított 15 napon belül végrehajtási kifogásnak lett volna helye jogorvoslatként [Vht. 217.§ (1) és (2) bekezdése], jelen eljárás keretei között azonban a szünetelés megállapításának jogszerűsége már nem vitatható.

Osztja a törvényszék a felperes álláspontját a tekintetben is, hogy a végrehajtó részéről a díjjegyzék kiállítása, annak módosítása, majd a kiutalt díjra vonatkozó, a peres felek részére is megküldött tájékoztatás nem a végrehajtandó követelés behajtását célzó végrehajtói intézkedés, végrehajtási cselekmény volt, ezért az a végrehajtási jog elévülését nem szakította meg. Az elsőfokú bíróság ettől eltérő jogi álláspontja azért is aggályos, mert a szünetelő végrehajtási eljárásban végrehajtási cselekmény egyébként sem foganatosítható, újabb fedezet bejelentése hiányában pedig ezen végrehajtói intézkedések idején a végrehajtási eljárás folytatásának még nem volt helye. 

Az alperes a végrehajtóhoz intézett 2012. július 16-i keltezésű beadványában is csupán tájékoztatást kért az ügy állásáról, ebben a beadványában azonban újabb fedezetet nem jelölt meg, ezért e nyilatkozata alapján a Vht. előzőekben idézett 54.§ (1) bekezdés d) pontja alapján a végrehajtás folytatásának nem volt helye, következésképpen ez az alperesi jognyilatkozat a végrehajtási jog elévülését nem szakította meg. 

Ugyanígy nem minősül a törvényszék álláspontja szerint végrehajtási cselekménynek az önálló bírósági végrehajtó alpereshez intézett, 2012. augusztus 16-i nyilatkozata, abban ugyanis a végrehajtó csupán a végrehajtási eljárás szünetelésének tényéről tájékoztatta az alperest. Ez a tájékoztatás azonban nem változtat azon a tényen, hogy az alperes jogi képviselője részére 2010. május 14. napján kézbesített jegyzőkönyvben az eljáró végrehajtó az alperest már tájékoztatta nemcsak a végrehajtási eljárás szüneteléséről, hanem arról is,  hogy mely esetben van helye az eljárás folytatásának. 

Az önálló bírósági végrehajtó 2015. szeptember 29-i intézkedésével „hatálytalanította” a szünetelést, és ezt követően a végrehajtó végrehajtási cselekménynek minősülő intézkedéseket foganatosított, azonban a törvényszék álláspontja szerint a 2010. május 14. napjától 2015. szeptember 29. napjáig eltelt időben olyan végrehajtási cselekmény foganatosítására nem került sor, amely a végrehajtási jog elévülését megszakította volna, következésképpen az alperes végrehajtási joga elévült. 

Az alperes hivatkozott az elévülés nyugvására is. 

A Ptk. 326.§ (2) bekezdése szerint a követelés elévülése akkor nyugszik, ha a jogosult igényét menthető okból nem tudja érvényesíteni. 
Az alperes ilyen körülményként hivatkozott a természeti katasztrófa miatti költözésére, elnehezült szociális helyzetére, hangsúlyosan arra, hogy 2015. március 18-tól 2015. novemberéig folyamatosan gyógykezelés alatt állt. 

A törvényszék álláspontja szerint az alperesi hivatkozás e tekintetben nem megalapozott.
A 2013. évi költözések, az alperes elnehezült szociális helyzete nem ad alapot annak megállapítására, hogy az alperes menthető okból nem tudta igényét érvényesíteni, a gyógykezelésére vonatkozó dokumentáció pedig csupán ambuláns kezelésekre és egy rövidebb időtartamú intézeti gyógykezelésre vonatkozik, amely mellett – a végrehajtási iratokból kitűnően jogi képviselővel rendelkező alperes – az elévülés nyugvására nem hivatkozhat. 

Mindezekre tekintettel a törvényszék azt állapította meg, hogy a végrehajtási jog elévült, ezért a végrehajtás megszüntetésének van helye a Pp. 368.§ a) pontja alapján.

A fentiekből következően az önálló bírósági végrehajtót megillető meg nem térült munkadíj, költségátalány és kamarai költségátalány viselésére is az alperes köteles.

Az elsőfokú bíróság ítéletének fentiek szerinti megváltoztatása folytán az alperes pervesztes lett, ezért a törvényszék a Pp. 78.§ (1) bekezdése alapján kötelezte a felperes jogi képviseletével felmerült ügyvédi munkadíj, mint elsőfokú és másodfokú perköltség megfizetésére.
A 32/2003. (VIII. 22.) IM számú rendelet 3.§ (2) és (5) bekezdésében foglaltak alapulvételével megállapított munkadíjat a törvényszék az ügy bonyolultsági fokára és a jogi képviselő által ténylegesen elvégzett ügyvédi tevékenységre figyelemmel a 32/2003. (VIII. 22.) IM számú rendelet 3.§ (6) bekezdése alapján mérsékelte.

Az elsőfokú bíróság által helyesen megállapított 12.165.272,- Ft pertárgyérték alapulvételével számított 6 %-os mértékű elsőfokú és 8 %-os mértékű fellebbezési eljárási illeték viselésére a törvényszék az alperest a Pp. 78.§ (1) bekezdése, valamint a 6/1986. (VI. 26.) IM számú rendelet 13.§ (2) bekezdése alapján kötelezte.

Az elsőfokú bíróság ítéletének megváltoztatásáról a törvényszék a Pp. 253.§ (2) bekezdése alapján határozott.

S z e g e d ,   2016. év április hó 13. napján

Dr. Krajkó Zsuzsanna s.k.. Nagy Zsuzsanna s.k.. Fogarasi Ferenc s.k.
	a tanács elnöke	előadó bíró	bíró