Az Egri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság  dr. felperes neve ( felperesnek - a dr. Megyesi és Pápai Ügyvédi Iroda, ügyintéző ügyvéd  ügyvéd által képviselt alperes neve  alperes elleni, közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt indított perében meghozta az alábbi

	Í T É L E T E T

A bíróság a felperes keresetét  elutasítja. 

Kötelezi a bíróság a felperest, hogy fizessen meg a Magyar Állam javára  a Nemzeti Adó- és Vámhivatal külön felhívására 60.000 (Hatvanezer) Ft feljegyzett eljárási illetéket. 

Kötelezi a bíróság a felperest, hogy fizessen meg az alperesnek 15 napon belül 70.000 (Hetvenezer) Ft perköltséget. 

Az ítélet ellen nincs helye fellebbezésnek.

	I N D O K O L Á S:

A felperes a  Megyei Etikai Bizottságához 2010. október 16. napján 8 óra 40 perckor email üzenetet küldött, melyben a következőket írta, idézte az Etikai Kódex II. 32.1. bekezdés a), b), c) pontját és azt írta, hogy „Ezt azért teszem fel, hogy esetlegesen a teljesen hülyék is megértsék az etikátlan orvosok bepanaszolása az orvosi kamaránál, illetve fegyelmi felhívása arra, hogy etikai vétséget követnek el, nem gonoszság, hanem a kódexben foglalt orvosi kötelesség. Vagyis az ilyen a kódexben részletesen definiált cselekményeket elkövető etikátlan tetveket kötelező figyelmeztetni, feljelenteni és elüldözni.  Az illetékes kamarai szervezet a  Etikai Bizottsága, amely minden itteni esetről tud. De azért javaslom, hogy az összegyűjtögetett aláírásokat első körben ide küldjék a szorgalmas házalók. Azt nem várom el, hogy a kamara érdeket is védjen, hiszen nem ez a dolga, hanem a tagok basztatása, de legalább érdeklődhetnének kicsit. T-on házaló orvosok tömegei követnek el etikai vétségeket sorozatban anyagi ellenszolgáltatásért a kamara tudtával."

A I fokú Etikai Bizottsága E-04/2014. számú határozatával a felperest megrovás etikai büntetésben részesítette. A határozat hivatkozott a Magyar Orvosi Kamara Etikai Kódexének II.1/1. Az egészségügyben működő szakmai kamarákról szóló 2006. évi XCVII. törvény (továbbiakban Ekt.) 20. §, 22. § (2), 24. § (1), 23. § (5) bekezdésére, a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (továbbiakban Ket.) 50. § (1), (3), (4), (5), (6) bekezdésére, az Etikai Kódex II. 1.3.2. bekezdése, II.16. pontra, II.18. (1) bekezdésére, II.33.3.(1) bekezdésre, (2) bekezdésére. 

Megállapította, hogy a fenti kijelentésekről, bizonyítási eljárás lefolytatása nélkül köztudomású módon megállapítható, hogy az Etikai Kódex idézett szabályhelyeibe ütköznek, a bepanaszlott magatartásával megsértette a MOK Etikai Kódex fenti rendelkezéseit, tehát etikai vétséget követett el, ezért a szakmai kamarákról szóló 25. § (1) bekezdés a)-f)  pontjaiban kiszabható etikai büntetések közül a megrovás büntetést tartotta az elkövetett etikai vétség súlyával arányban állónak. Enyhítő körülményt nem tudott feltárni, míg súlyosbító körülményként értékelte, hogy már korábban is kiszabásra került vele szemben etikai vétség elkövetése miatti szankció és a teljes eljárás során megbánó magatartást egyáltalán nem tanúsított. A határozat 2016. január 8. napján kelt. 

A határozat ellen a felperes fellebbezéssel élt. 

A alperes neve E/78-4/2016. számú határozatával az elsőfokú határozatot megváltoztatta, a felperest megrovás etikai büntetésben részesítette és 200.000 Ft pénzbírság etikai büntetést szabott ki. 
Megállapította, hogy a fellebbezés tárgyában hozott határozat az etikai vétség megállapítása tekintetében megalapozott, a tényállást az etikai bizottság kellő mértékben felderítette a döntéshez. A panaszlott fellebbezésében leírt hatásköri kifogásait nem találta helytállónak, mert az etikai bizottságot, illetve OEB hatáskörét az eljárásukra vonatkozó szabályokat törvények tartalmazzák, melyek ezekben a kérdésekben egyértelmű szabályozást tartalmaznak. Megállapította, hogy a tényállás tisztázott volt a kellő mértékben, az etikai bizottság által vizsgált szöveget a panaszlott elismerte, hiszen tőle származott, ugyanakkor az OEB álláspontja szerint az etikai bizottság az etikai büntetés mérlegelése során nem vette kellő súllyal figyelembe, hogy a panaszlottal szemben már több esetben is etikai vétség megállapítására és etikai büntetés kiszabására került sor, figyelemmel arra, hogy a panaszlott által jelen ügyben elkövetett etikai vétség esetében a megrovás és pénzbírság etikai büntetés együttes kiszabását alkalmazását látta arányosnak, megfelelőnek és indokoltnak, ezért az elsőfokú határozat megváltoztatásáról döntött. A határozat 2016. április 22. napján kelt. 

***

A felperes a MOK  Megyei TESZ-hez, valamint a mok<mailto:MOK@MOK.hu>mok.hu címre küldött „Őszinte TESZ határozat" tárgyú 2013. november 27. napján kelt elektronikus levelében, valamint 2013. szeptember 25. napján kelt etika@mok.hu <mailto:etika@mok.hu> címre küldött „Alkalmatlanság" tárgyú levelet küldött. 
A 2013. november 27-én kelt elektronikus levél azt tartalmazza: „Köszönöm a levelet, annyira tanulságos, hogy bőségesen kommentálva az internet széles nyilvánossága elé tártam, hogyan is értelmezi az orvosi kényszer kamara az etikát és az érdekvédelmet. Van pofátok ezért tagdíjat lelopni a tagságtól? Micsoda népek vagytok. Jól kanalizálható a nyersanyag. Elég élesen meg is kritizáltam. Dedó szinten mozogtok."

A 2013. szeptember 25-i elektronikus levél: „Az illetékesnek. Véleményem szerint a mok országos etikai bizottságának szellemi színvonala, jogi képzettsége nem éri el a jogállamban jogügyletek lefolytatásához szükséges intellektuális minimumot sem."

A felperes ellen a MOK elnökségének képviseletében  elnök panasza alapján indult eljárás. 

A Magyar Orvosi Kamara  Megyei Területi Szervezet Etikai Bizottsága E-03/2014. számú határozatával a felperest megrovás etikai büntetésben részesítette. Hivatkozott a Magyar Orvosi Kamara Etikai Kódexének II.1.1. pontjára, az Ekt. 20. §, 22. § (2), 24. § (1), 23. § (5), a Ket. 50. § (1), (3), (4), (5), (6) bekezdésére, az Etikai Kódex II.1.3. (2) bekezdésre, 2.16. pont, 2.18. (1) bekezdésére, 2.33. pont, 3.1. (2) bekezdésére. Megállapította, hogy a fenti kijelentésekről külön bizonyítási eljárás lefolytatása nélkül köztudomású módon megállapítható, hogy az Etikai Kódex idézett szabályaiba ütköznek. A bepanaszlott az alapeljárásban a tárgyaláson szabályszerű idézés ellenére nem jelent meg, védekezést nem terjesztett elő, kijelentés megtételét nem vitatta. A magatartásával megsértette az Etikai Kódex fenti rendelkezéseit, tehát etikai vétséget követett el. A kamarai törvény 25. § (1) bekezdés a)- f) pontjai alapján megrovás büntetésben részesítette, enyhítő körülményt nem tudott feltárni, súlyosbító körülményként értékelte, hogy már korábban is kiszabásra került vele szemben etikai vétség elkövetése miatti szankció, megbánó magatartást nem tanúsított. A határozat 2016. január 18. napján kelt. 

A határozat ellen a felperes fellebbezéssel élt. 

A alperes neve E/79-5/2016. számú határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta. Megállapította, hogy a fellebbezéssel támadott határozat megalapozott, a tényállást a bizottság kellő mértékben feltárta, felderítette döntéséhez, a panaszlott fellebbezésében leírt hatásköri kifogásokat nem találta helyénvalónak, mivel az etikai bizottságnak, illetve OEB hatáskörét az eljárásokat, vonatkozó szabályokat törvények tartalmazzák, amelyek ezekben a kérdésekben egyértelmű szabályozást tartalmaznak. Megállapította, hogy az elsőfokú döntés során az első fokon eljáró bizottság úgy hozott döntést, hogy nem tartott tárgyalást. Ez a rendelkezés úgy értendő, hogy abban az esetben kötelező tárgyalást tartani az elsőfokú eljárás során, amennyiben bizonyítási eljárásra kerül sor, amennyiben nem, abban az esetben tárgyaláson kívül az etikai bizottságok ülésén is hozható döntés. Jelen esetben a tényállás kellő mélységben tisztázott volt, a panasz tartalmazta a bizottság által vizsgálandó szöveget, a panaszlott pedig elismerte azt, mert tőle származott, másrészt ismerte az ellene benyújtott panaszt. Az eljárás során már felderített tényállás alapján a bizottság dönthetett tárgyaláson kívül anélkül, hogy ezzel eljárási szabályt sértett volna. A határozat 2016. április 20-án kelt. 

Mindkét határozat ellen a felperes azonos tartalmú keresetlevelet terjesztett elő. Az E/78-4/2016. számú határozat elleni keresetlevelet a bíróság K.27.211/2016. számon iktatta, míg az E/79-5/2016. számú határozat elleni keresetet K.27.213/2016. szám alatt iktatta. A bíróság a pereket egyesítette. 

A felperes kereseti kérelmében az alperesi határozatok hatályon kívül helyezését és az alperes perköltségben marasztalását kérte. Előadta, hogy sem az OEB sem a MOK egyéb országos és területi szervei az ügy indulásakor nem rendelkeztek jogalanyisággal, nem voltak jogképes jogi személyek létesítő okirat és bírósági bejegyzés nélkül, így az ügyben eljárni, határozatot hozni ezért sem voltak jogosultak. A MOK Országos Etikai Bizottsága és MOK területi szervei vonatkozásában a törvényszéki nyilvántartásba vétel nem valósult meg, nemcsak az OEB jogalanyisága nem létezik, hanem egyetlen olyan szervé, dokumentumé sem, amelyek létrehozása, illetve megalkotása a küldött közgyűlés át nem ruházható feladatkörébe tartozik az Ekt szerint. Kérdéses, hogy hatósági jogkörrel nem rendelkező OEB döntéseinek vizsgálatára jogosult a KMB, hiszen a Pp. XX. fejezete nem hatósági eljárásban született fegyelmi döntések esetére a fejezet alkalmazhatóságának feltételéül szabja, hogy azt külön törvény rendelje el. Ilyen hatályos rendelkezés jelenleg nincs. Az előző orvoskamarai törvény az 1994. évi XXVIII. törvény 28. § még tartalmazta ezeket az eljárásjogi feltételeket, az új szakmai kamarai törvénybe azonban ezek már nem kerültek át, így kérdéses a KMB illetékessége, hatásköre. Hivatkozott arra, hogy a MOK Etikai Bizottságának nincs hatósági jogköre, így nem jogosult a Ket. szerinti közokiratnak minősülő határozatot hozni, a határozat csak magánokiratnak minősülhet. Hivatkozott a Ket. 106. § (4) bekezdésére, ez alapján a MOK Etikai Bizottsága nem volt jogosult a fellebbezés elbírálására, az a fővárosi, vagy megyei kormányhivatal hatáskörébe tartozott. Az alaptörvény rendelkezései szerint a köztestületek által kiadott Etikai Kódex nem jogszabály, így általánosan kötelező az adott szakma gyakorlásával összefüggő magatartási szabályt nem állapíthat meg, kényszer nem alkalmazható az állampolgárokkal szemben köztestületi eljárásban. Álláspontja szerint az Ekt. a köztestületeket kizárólag a szakma gyakorlásával kapcsolatos etikai szabályzat megalkotására hatalmazta fel. Az egészségügyi tevékenységgel össze nem függő magatartásra az Etikai Kódex nem alkalmazható, orvosi szakma gyakorlása nem terjeszthető ki a munkaidőn kívüli, lényegében az egészségügyi tevékenységekkel össze nem függő egyetlen magatartási eseményre sem. Jelen eljárás tárgya tipikusan e körbe tartozó munkaidőn kívüli és nem a szakma gyakorlásával összefüggésben kifejtett vélemény. Az Etikai Kódex az alaptörvénnyel ellentétes dokumentum, mert több fejezete alkotmányos alapjogokat szabályoz, illetve korlátoz, amit csak törvényben vagy sarkalatos törvényben lehet megtenni. Az Etikai Kódex - mint érvényesen soha el nem fogadott normagyűjtemény - korlátozza az orvosok szabad véleménynyilvánításhoz való alkotmányos alapjogát, mindegy, hogy az alperes az érvényesen el nem fogadott dokumentum hely részére hivatkozik az egyébként is cselekvőképtelen OEB. 

Az alperes ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte.

A felperes keresete alaptalan.

A bíróság a tényállást a becsatolt iratok, valamint a felek nyilatkozata alapján állapította meg. 

A bíróság a pert az 1952. évi III. törvény (Pp.) XX. fejezetére vonatkozó szabályok alapján tárgyalta és bírálta el.

A 324. § (1) bekezdés I-XIV. fejezet rendelkezéseit a közigazgatási határozat felülvizsgálata iránti perekben e fejezetben foglalt eltérésekkel kell alkalmazni. 
(2) E fejezet alkalmazásában közigazgatási határozat
a) a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló törvényben (a továbbiakban: Ket.) meghatározott közigazgatási hatóság vagy vezetője által hatósági ügyben hozott határozat, valamint a hatósági szerződésben foglalt kötelezettség megszegése miatt végrehajtást elrendelő végzés,
b) a helyi önkormányzat törvényben meghatározott határozata,
c) más szervnek, szervezetnek vagy személynek az a határozata, amely nem tartozik az a) pont hatálya alá, de felülvizsgálatára vonatkozóan külön törvény e fejezet alkalmazását rendeli.
(3) E fejezet alkalmazásában
a) közigazgatási szerv: a (2) bekezdés szerint közigazgatási határozat meghozatalára jogosult szerv, szervezet vagy személy;
b) közigazgatási eljárás: a közigazgatási szerv által hozott közigazgatási határozat meghozatalát megelőző eljárás.

Az Ekt. 23. § (5) bekezdése szerint az etikai eljárásra - e törvény eltérő rendelkezése hiányában - a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló törvény rendelkezéseit kell megfelelően alkalmazni azzal, hogy
a) nem alkalmazhatók a törvénynek
aa) hatósági közvetítőre,
ab) eljárási költség viselésére,
ac) költségmentességre,
ad)
vonatkozó rendelkezései, továbbá
b) az ügyintézési határidő negyvenöt nap.

Az etikai eljárásra tehát a Ket. szabályait kell alkalmazni megfelelő kivételekkel, ezért az etikai határozat a Pp. 324. § (2) bekezdés c) pontjából következően közigazgatási határozat.

A Ket. 109. § szerint az önállóan nem fellebbezhető végzések kivételével a hatósági döntések bírósági felülvizsgálatának lehetőségét biztosítja. 

Az Ekt. törvény tehát a Ket. alkalmazását rendeli azáltal pedig a Pp. XX. § fejezetének szabályait rendeli alkalmazni az I-XIV. fejezet rendelkezéseivel együtt.  Az etikai eljárásra tehát a felperesi állásponttal ellentétben a Pp. 324. § (2) bekezdés c) pontját kell alkalmazni.  

Az Ekt. 3. § (1) bekezdése szerint az e törvényben és az alapszabályban meghatározott feladatok ellátására az alapszabály szerint kamarai területi szervezeteket kell létrehozni.

(2) A területi szervezetek megalakítására, szervezet rendszerére, tisztségviselőire és azok megválasztásának módjára, valamint feladataik ellátására - e törvény eltérő rendelkezésének hiányában - az alapszabály rendelkezései irányadóak, azzal, hogy a területi szervezetben működni kell etikai bizottságnak és elnökségnek, amelyek elnökei e törvény alkalmazásában tisztségviselőnek minősülnek.

A 3. § (2) bekezdéséből következően tehát a területi szervezetben működni kell etikai bizottságnak, jelen esetben tehát a Magyar Orvosi Kamara  Megyei Területi Szervezet Etikai Bizottsága jár el első fokon, míg az Ekt. 6. § (1) bekezdés b) pontja szerint országos ügyintéző szervek az etikai bizottság, tehát a alperes neve jár el másodfokú szervként. Ezen hatásköröket az első és másodfokú szervnek, tehát a  Megyei Területi Szervezet Etikai Bizottságának és az Országos Etikai Bizottság hatáskörét az Ekt. állapítja meg. 

A Pp. 327. § (2) bekezdés szerint a keresetet az ellen a közigazgatási szerv ellen kell indítani, amelyik a felülvizsgálni kért határozatot hozta. A (4) bekezdés szerint a perben fél lehet az is, akit a közigazgatási jog szabályai szerint illethetnek és kötelezettségek terhelhetnek, továbbá az a közigazgatási szerv is, amelynek egyébként nincs perbeli jogképessége. 

A 327. § (4) bekezdéséből következően alperes lehet az is, akinek nincs perbeli jogképessége így az, hogy a alperes neve jogi személy-e vagy nem, nem akadálya annak, hogy a perben fél alperes legyen. 

A felperes a keresetében arra hivatkozott, hogy sem az OEB sem a MOK egyéb országos és területi szervei az ügy elindulásakor nem rendelkeztek jogalanyisággal, nem voltak jogképes jogi személyek, így az ügyben eljárni, határozatot hozni nem voltak jogosultak. 

Ebből következően a bíróság az alperesi határozatot vizsgálja felül, nem tartozik a bíróság hatáskörébe, hogy az OEB, MOK, egyéb országos és területi szervei rendelkeznek-e jogalanyisággal, jogi személyiséggel. A bíróság csak az alapul szolgáló közigazgatási határozatot vizsgálja felül, azt is abból a szempontból, hogy sért-e eljárási, vagy anyagi jogi jogszabályt, ezért annak vizsgálata, hogy az orvosi kamara szabályszerűen lett-e megalakítva, működése megfelel-e a jogszabályoknak, az Országos Küldött Közgyűlés hogyan lett megalakítva, törvényesen működik-e, nem tárgya jelen pernek, a bíróságnak erre hatásköre nincs.

Erre hatásköre az egészségügyért felelős miniszternek van. 

Az Ekt. 1. § (1) bekezdése szerint az egészségügy területén működő szakmai kamarák, az orvosok és fogorvosok, gyógyszerészek, egészségügyi szakdolgozók önkormányzattal rendelkező szakmai érdek-képviseleti köztestületei.

2. § A szakmai kamara
c) a feladatköre szerinti egészségügyi szakma gyakorlására vonatkozó általános szakmai magatartási-etikai szabályokat (etikai kódexet) alkot, és az e törvényben meghatározott esetekben a tagjával szemben etikai eljárást folytat le.

20. § A szakmai kamara etikai vétség gyanúja esetén etikai eljárást folytat le. E törvény alkalmazásában etikai vétség:
a) a 2. § c) pontja szerinti etikai kódexben foglalt szabályok vétkes megszegése,
b) az alapszabályban, illetőleg a szakmai kamara más belső szabályzatában foglalt vagy a választott tisztségből eredő kötelezettségnek a vétkes megszegése.

Alaptalan a felperes azon hivatkozása, hogy az Etikai Kódex megalkotása sem volt jogszerű és ezzel kapcsolatban a bíróságnak bizonyítást kell lefolytatnia, ugyanis a törvényből következően a szakmai kamara feladata az etikai kódex megalkotása, annak a kérdésnek a vizsgálata, hogy ez jogszerű-e szintén nem tartozik jelen bíróság hatáskörébe, mint ahogyan azt kifejtette már, ezen kérdés vizsgálata jelen eljárás kereteit meghaladják. 

Mind az első, mind a másodfokú hatóság azt állapította meg, hogy a felperes megsértette az Etikai Kódexben foglalt kötelezettségét, ezért vele szemben etikai vétség miatt szankciót alkalmazott. Jelen esetben a kamara etikai ügyben az Etikai Kódex megsértésén alapuló határozatot hozott. Az Etikai Kódex az orvosokra tartalmaz kötelező szabályokat, melynek megszegése esetén etikai eljárást kell lefolytatni. 

A MOK Etikai Kódexe szerint II.1.3.(2) bekezdése szerint szükséges, hogy az orvos a beteggel és a munkatársaival együttműködve betartsa azokat az íratlan szabályokat is, amelyek az emberi kapcsolatokban fontosak. Kerülnie kell a másokat lekezelő magatartást, az udvariasság, a kulturált viselkedés, a környezetére előnyösen ható határozott és megnyugtató fellépés, az empátia, az orvos - beteg és az orvos - orvos kapcsolatokban az egyenjogúság, a kollegialitás és a munkatársi szolidaritás alapvető követelmény. 

II.16. Minden orvos erkölcsi kötelessége, hogy kollégáit munkahelyükön és munkájuk során szakmailag, emberileg támogassa. Személyes példamutatásával erősítse hitvallástudatát, kollegiális magatartásával összetartozás érzését, a testületi etika szabályainak megfelelően segítse egzisztenciájának megteremtését, önmegvalósítását... A kölcsönös kollegiális magatartás az orvosok közötti a megfelelő egészségügyi ellátás érdekében történő szakmai közreműködés és együttműködés orvosetikai követelmény.

II.18. (1) Az orvosnak minden megnyilvánulásával biztosítania kell orvostársai megbecsülését és orvosi tevékenység iránti bizalmat.

II.33.3. (1) Az orvos is élvezi a szólásszabadság és szabad véleménynyilvánítás alkotmányos jogát, de nyilatkozataiért etikailag is felelős.

(2) Az orvosnak mérlegelnie kell, hogy az adott fórum és formai keretek megfelelnek-e a nyilatkozat tartalmának és céljának.

A MOK Etikai Kódex idézett szabályai rögzítik azokat az írott és íratlan szabályokat, amelyek az emberi kapcsolatokban fontosak, kiemeli az udvariasság, kulturált viselkedés, kölcsönös kollegiális magatartás, megfelelő egészségügyi ellátás érdekében történő szakmai közreműködés, együttműködés, orvostársak megbecsülése, orvosi tevékenység iránti bizalom.  A II.1.3. rögzíti, hogy szükséges, hogy az orvos a beteggel és munkatársaival együttműködve betartsa azokat az íratlan szabályokat is, amelyek az emberi kapcsolatokban fontosak. Tehát nemcsak a jogszabályokat, az Etikai Kódex előírásait, hanem az íratlan, általános erkölcsből levezethető követelményeket is be kell tartani.

A felperes arra hivatkozott, hogy a véleménynyilvánítás alkotmányos alapjog, amely nem korlátozható. Az Etikai Kódex II.33. (3) bekezdés kimondja, hogy az orvos is élvezi a szólásszabadság és szabad véleménynyilvánítás alkotmányos jogát, de nyilatkozataiért etikailag is felelős. Valóban az orvosnak is vannak alkotmányos alapjogai, szólásszabadsága, de  amennyiben orvosként orvostársaira, kollégáira tesz megjegyzést, értékelést, negatív hangvételű nyilatkozatot, abban az esetben megsérti a MOK Etikai Kódexét. 
A felperes elektronikus levélben írt nyilatkozatai megsértették az Etikai Kódex II.1.3. (2) bekezdés, II.16., II.18., II.33.3. (1), (2) bekezdéseit, ezért az etikai eljárás megindítás jogszerű volt és az etikai büntetés kiszabása szintén jogszerű volt. 

A felperes keresete alaptalan volt, ezért azt a bíróság elutasította. 

A bíróság két határozatot vizsgált felül, ezért az eljárás illetéke az 1990. évi XCIII. törvény 43. § (3) bekezdése alapján kétszer 30.000 Ft.

A bíróság az alperes javára a perköltséget a 32/2003. (VIII.22.) számú IM rendelet alapján állapította meg, az alperes igazolt megbízási szerződés alapján a perköltsége 70.000 Ft. 

Eger, 2017. január 23.

Dr. Beniczkyné dr. Kelemen Gyöngyi s.k.
								          törvényszéki bíró