SZEGEDI ÍTÉLŐTÁBLA
Pf.III.20.492/2017/4.szám

A Szegedi Ítélőtábla a Dr. Kaszap Orsolyaügyvéd által képviselt felperes neve, felperes székhelye szám alatti székhelyű felperesnek – a Ügyvédi Iroda(ügyintéző: Dr. Erdei Zoltán ügyvéd) által képviselt alperes neve, alperes lakcíme szám alatti lakos alperes ellen jelzálogjog érvényesítése iránt indított perében a Szolnoki Törvényszék 2016. szeptember 16. napján kelt 27.P.20.338/2016/18. sorszámú ítélete ellen az alperes által 19. sorszám alatt előterjesztett fellebbezésre tekintettel lefolytatott másodfokú eljárásban meghozta a következő 

Í T É L E T E T: 

Az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyja.

Az alperes köteles megfizetni az államnak az illetékes adóhatóság felhívása szerint 2.500.000,- (Kettőmillió-ötszázezer) Ft fellebbezési eljárási illetéket.

Kötelezi alperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg a felperesnek 800.000,- (Nyolcszázezer) Ft másodfokú eljárási költséget.

Az ítélet ellen fellebbezésnek helye nincs.

I N D O K O L Á S

Az ítélőtábla az alábbi  tényállást állapította meg.
A B... Rt., mint hitelező és az X.. Kft, mint adós (a továbbiakban: adós) 2004. november 19. napján bankhitel szerződés száma. számon bankhitelszerződést kötöttek. A szerződés alapján a hitelező az adós részére üzleti tevékenységének előmozdítása érdekében 38.760.000,- Ft összegű hitelkeretet biztosított és kötelezettséget vállalt arra, hogy ennek terhére és annak erejéig – egyedi döntés alapján – hitelműveleteket végez. A hitelkeret rendelkezésre tartásának idejét a szerződés hatályba lépésének napjától kezdődően határozatlan időre állapították meg, annak végső időpontját nem jelölték meg. A szerződés záradékában személy 1. neve és a A.. Kft. zálogkötelezettek kijelentették, hogy a bankhitelszerződés rendelkezéseit megismerték és annak ismeretében vállalták, hogy biztosítékot nyújtanak az adós szerződésből eredő fizetési kötelezettségének teljesítéséért. 
 Ugyanezen a napon a fenti bankhitelszerződésre ugyanezen felek bankszámlahitelszerződés száma. számon bankszámlahitel szerződést kötöttek, figyelemmel arra, hogy az adósnak a ... számú CHF pénznemben vezetett számla tekintetében bankszámlahitelre volt szüksége. A felek a szerződés 3. pontjában rögzítették, hogy az a bankhitelszerződés I. fejezetében meghatározott hitelkeret terhére kötött bankszámlahiel-alszerződésnek minősül. A bankhitelkeret pénznemét CHF-ben, annak összegét 230.181 CHF-ban, a hitelkeret lejáratát 2005. november 22. napjában határozták meg, melyet 2006. november 22. napján 2007. november 22. napjáig meghosszabbították. E szerződés záradékában személy 1. neve és a A.. Kft. zálogkötelezettek kijelentették, hogy a bankszámlahitel szerződés rendelkezéseit megismerték, annak ismeretében vállalták, hogy biztosítékot nyújtanak az adós szerződésből eredő fizetési kötelezettségéért.

A felek a bankhitelszerződést 2005. szeptember 29. és 2005. november 22. napján módosították, és annak folytán a hitelkeret összegét 54.260.000,- Ft-ra emelték és 2005. november 22. napjától az adós szerződésekből származó fizetési kötelezettségeinek teljesítéséért személy 2. neve készfizető kezességet vállalt. Ezen szerződésmódosításokat személy 1. neve nem írta alá.

A megemelt hitelkeretre figyelemmel a felek 2005. szeptember 29. napján a bankhitelszerződés terhére kölcsönszerződés száma. számon kölcsönszerződést kötöttek, mert az adósnak 92.896 CHF összegű kölcsönre volt szüksége. A kölcsön összegét a felek a szerződésben 92.896 CHF-ben, annak esedékességét 2006. szeptember 22. napjában határozták meg, melyet 2006. november 13-án akként módosítottak, hogy az 2007. szeptember 27. napja. A hitelező az adósnak a 92.896 CHF kölcsön összegét folyósította. 

A B... Rt., mint zálogjogosult és személy 1. neve, mint zálogkötelezett – a B... Rt., mint hitelező, és az X.. Kft., mint adós 2004. november 19. napján a létrejött bankhitelszerződés záradékában rögzített nyilatkozat alapján - 2005. szeptember 29-án egyetemleges keretbiztosítéki jelzálogszerződést kötöttek. Ebben a zálogkötelezett hozzájárult ahhoz, hogy a 2005. szeptember 29. napján létrejött bankhitelszerződésből (szerződés) eredő 54.260.000,- Ft hitelkeret és járulékai megfizetésének biztosítására a ingatlan 1. helyrajzi száma hrsz. alatt nyilvántartott, természetben ingatlan 1. címe. és a ingatlan 2. helyrajzi száma. alatti természetben ingatlan 2. címe szám alatti ingatlan 1/1 tulajdoni hányadára 65.112.000,- Ft keretösszeg erejéig az ingatlan-nyilvántartásba a jelzálogjogosult javára első ranghelyre egyetemleges keretbiztosítéki jelzálogjog kerüljön bejegyzésre. 
A B... Rt., mint zálogjogosult és személy 1. neve, mint zálogkötelezett közjegyző neve közjegyzőnél kérték, hogy a ingatlan 2. helyrajzi száma. alatti ingatlan 2. címe szám alatti ingatlant terhelő keretbiztosítéki zálogszerződést foglalja közjegyzői okirat ba. közjegyző neve közjegyző 2015. év július hó 10. napján közjegyzői okirat  száma. számon a keretbiztosítéki jelzálogszerződést kizárólag a ingatlan 2. címe szám alatti ingatlanra 46.512.000,- Ft erejéig foglalta közjegyzői okiratba. 

Az adós a 2007. november 22. napján lejárt bankszámlahitel szerződésből, és a 2007. szeptember 22. napján lejárt kölcsönszerződésből eredő fizetési kötelezettségének nem tett eleget. 
A Pest Megyei Bíróság 2009. szeptember 2. napján jogerőre emelkedett 3.Fpk.13-07001940/21. szám alatti végzésével rendelte el az adós felszámolását. A felszámolási eljárás megindítására irányuló kérelem benyújtásának időpontja 2007. október 1., a felszámolás kezdő napja 2009. szeptember 24.. 
A  B... Zrt. hitelező az adós felszámolójának 2009. szeptember 30. napján bejelentette, hogy az adóssal szemben 2005. szeptember 29. napján a bankhitelszerződés terhére megkötött kölcsön a szerződésből a Cstv. 57. § (1) bekezdése szerint 179,28,- Ft/CHF árfolyamon számítva „f” kategóriában sorolandó 92.896,- CHF (16.654.395,- Ft) összegű tőkekövetelés, „f” kategóriába sorolandó 2.748,- CHF (492.575,- Ft) összegű ügyleti kamatkövetelése, „g” kategóriába sorolandó 23.674,- CHF (4.244.341,- Ft) összegű késedelmi kamatkövetelése, mindösszesen 119.318,- CHF (21.391.311,- Ft ) összegű követelése áll fenn. Továbbá bejelentette, hogy a 2004. november 19. napján a hitelszerződés terhére kötött bankhitelszerződés alapján a Cstv. 57. § (1) bekezdése szerint (179,28 Ft/CHF) árfolyamon „f” kategóriába sorolandó 230.181,- CHF (41.266.849,- Ft összegű tőkekövetelése, „f” kategóriába sorolandó 460,- CHF (82.533,- Ft) összegű ügyleti díjkövetelése, „f” kategóriába sorolandó 1.883,- CHF (337.657,- Ft) összegű ügyleti kamatkövetelése, „g” kategóriába sorolandó 58.661,- CHF (10.516.778,- Ft) összegű késedelmi kamatkövetelése, azaz mindösszesen 290.265,- CHF (52.038.752,- Ft) összegű követelése áll fenn. 
Az adós felszámolója 2009. október 12. napján a Cstv. 57. § (1) bekezdés „f” pontjába 59.074.471,- Ft tőketartozást, a Cstv. 57. § (1) bekezdés „g” pontjába 14.820.170,- Ft késedelmi kamattartozást és a Cstv. 57. § (1) bekezdés „f” pontjába soroltan 100.000,- Ft regisztrációs díjkövetelést, mindösszesen 73.994.741,- Ft összegű hitelezői igényt vett nyilvántartásba és igazolt vissza. 

A Pest Megyei Bíróság 2011. szeptember 13. napján kelt végzésével az  adós felszámolási eljárását befejezte, az adóst megszüntette, mely 2012. augusztus 15. napján törlésre került. A felszámolási ügyben eljáró bíróság felszámolási eljárást befejező végzésében az adós gazdálkodó szervezetnek az C... Zrt.-vel szemben fennálló és vitatott, el nem ismert, kifejezetten bizonytalan megtérülési esélyű 38.415.693,- F t összegű be nem hajtott követeléséből 27.537.584,- Ft-ot a B... Rt. hitelezőnek adott át és felhívta a felszámolót, hogy a követelés érvényesítéséhez szükséges iratokat a hitelezőnek 30 napon belül adja át.
A hitelező részére az C... Zrt. a 27.537.584,- Ft összegű követelést nem fizette meg.

A B... Rt., mint eladó és engedményező, valamint a felperes, mint vevő és engedményes vevő között 2014. április 14. napján követelésátruházási megállapodás jött létre. Ezzel a B... Zrt. a felperesre ruházta és engedményezte az adóssal szemben a bankhitelszerződésből és az annak terhére megkötött bankszámla-alhitelszerződésből, valamint a kölcsön-alszerződésből eredő követeléseit, minden lejárt és jövőben felmerülő járulékaival és biztosítékaival együtt. A B... Zrt. és a felperes 2014. április 24. napján kelt együttes nyilatkozatában a követelés engedményezéséről személy 1. neve zálogkötelezettet 2014. május 4. napján értesítették. 
Ezt követően személy 1. neve 2014. október 28. napján a ingatlan 1. helyrajzi száma hrsz. alatt nyilvántartott ingatlan 1. címe. szám alatti ingatlant lányának, az alperesnek ajándékozta. 

A felperes, mint végrehajtás kérő kérelmére közjegyző neve közjegyző 2016. január 28. napján az alperesi adóssal szemben a közjegyzői okirat  száma. számú közjegyzői okirat  alapján fennálló 46.512.000,- Ft követelés erejéig a ingatlan 2. helyrajzi száma hrsz.-ú ingatlan 2. címe szám alatti ingatlan 1/1 tulajdoni hányadára, mint végrehajtás alá vonható zálogtárgyra végrehajtási záradékkal végrehajtást rendelt el. Ezen végrehajtási eljárásból a felperesnek követelése nem térült meg. 

A felperesnek 2015. február 25. napján a fenti szerződésekből eredő követeléséből a A.. Kft. zálogkötelezett tulajdonát képező ingatlan 3. helyrajzi száma., ingatlan 4. helyrajzi száma. és a ingatlan 5. helyrajzi száma hrsz. alatti ingatlanok felszámolási eljárásban történő értékesítéséből 4.822.758,- Ft összegű követelése megtérült.

A felperes 2016. március 4. napján jelzálogjog érvényesítése iránt előterjesztett keresetében kérte az alperes annak tűrésére kötelezését, hogy az bankhitel szerződés száma. szám alatti bankhitelszerződés terhére megkötött bankszámlahitelszerződés száma. bankszámlahitel-alszerződésből és az kölcsönszerződés száma. számú kölcsön-alszerződésből eredő követelését a ingatlan 1. helyrajzi száma. hrsz. alatt nyilvántartott ingatlanból 65.112.000,- Ft erejéig kielégítési jogát végrehajtás útján gyakorolja. Kereseti kérelmének jogalapjaként a Ptk. 251. § (1), 250. § (1) és 263. § (1) bekezdését jelölte meg. 

Az alperes érdemi ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte. Elsődlegesen vitatta a felperes perbeli legitimációját, mert az eljárásban követelésátruházási megállapodást nem csatolt, ezért az új Ptk. engedményezésre vonatkozó rendelkezései alapján nem állapítható meg, hogy rendelkezik-e perbeli jogképességgel, továbbá egy nem létező követelést vásárolt meg. Hivatkozott arra, hogy a B... Zrt. és az adós közötti, hitelszerződés 2005. november 22. napján kelt II. sz. módosítását és a 2005. november 22. napján kelt bankszámlahitel-alszerződés II. sz. módosítását személy 1. neve zálogkötelezett nem írta alá, ezért a keretbiztosítéki jelzálogjogból a követelés nem elégíthető ki.  
A keretbiztosítéki jelzálogjoggal biztosított követelés elévült, mert az bankszámlahitelszerződés száma. számú bankszámla hitelszerződésből eredő követelés elévülésének kezdő napja 2007. november 22., míg az kölcsönszerződés száma. számú kölcsönszerződésből eredő követelés elévülésének kezdő napja 2007. szeptember 22. napja, a követelés elévülését megszakító cselekmény nem történt, ezért azok 2012. november 21., illetve 2012. szeptember 21. napján elévültek.
Vitatta azt is, hogy a B... Zrt. és az adós között létrejött szerződésből eredő követelés fennálló összege 65.112.000,- Ft, mert véleménye szerint az csak legfeljebb 37.499.169,- Ft lehet. A felperes a perbeli szerződésekből származó tényleges folyósításokat nem bizonyított. Az adóssal szemben bejelentett hitelezői igény a felszámolási eljárásban 59.074.471,- Ft tőke és 14.820.270,- Ft kamatkövetelés volt, azt a felszámoló forintban igazolta vissza, ezért a Cstv. 37. § (3) bekezdése alapján a felszámoló által visszaigazolt követelést meghaladó összegű és CHF-ben meghatározott követelés igényérvényesítésére a felperes nem jogosult, továbbá a Cstv. 35. § (2) bekezdés b) pontja alapján ezen követelés után késedelmi kamat a felszámolási zárómérleg elkészítésének időpontjáig érvényesíthető. A felperesnek a A.. Kft. felszámolási eljárásából jelen perben érvényesíteni kívánt követelésből megtérülése is származott, valamint a felperes jogelődje a B... Rt. a felszámolási eljárásban az adósnak az C.. Zrt.-vel szemben fennálló követelésből 27.537.584,- Ft-ot megkapott, ezért a felperes jogelődjének ilyen összegű megtérülése keletkezett, melyekkel a felszámoló által visszaigazolt követelés összegét csökkenteni kell.

Az elsőfokú bíróság ítéletével kötelezte az alperest, hogy tűrje  – helyesen - a tulajdonát képező ingatlan 1. helyrajzi száma hrsz. alatt nyilvántartott, természetben ingatlan 1. címe. A. épület 3. lph. fszt. 2. szám alatti ingatlanból 65.112.000,- Ft erejéig bankhitel szerződés száma. számú bankhitelszerződés terhére megkötött bankszámlahitelszerződés száma. számú bankhitelszerződésből és az  kölcsönszerződés száma. számú kölcsönszerződésből eredő követelését a felperes kielégítse. 
Miután a követelés engedményezésére 2014. március 15. napját követően került sor, ezért az engedményezésre a Polgári törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény  (Ptk.)  rendelkezései az alkalmazandóak. Utalva a Ptk. 6:193. § (1) – (3) bekezdéseire megjegyezte, függetlenül attól, hogy a felperes az eljárás során a követelés átruházására irányuló szerződést nem csatolt, a keresetlevél mellékletét képező B... Rt. nyilatkozatából (F/14.), valamint személy 1. neve értesítésére vonatkozó  (F/16.)okiratokból megállapítható, hogy a perbeli követelést, annak valamennyi lejárt és jövőben felmerülő járulékával és biztosítékaival a B... Rt. a felperesre adásvétel jogcímén átruházta és engedményezte, melynek folytán a jelzálogjog jogosultja a felperes. Annak a jelzálogkötelezettel szembeni igény érvényesítése körében jelentősége nincs, hogy a követelés átruházására irányuló szerződésben a követelést a szerződő felek milyen devizában (CHF-ben vagy forintban) határozták meg. Ezért az alperes indítványát a követelés átruházására irányuló szerződés becsatolására mellőzte. 
Nem találta alaposnak az alperes hivatkozását arra sem, hogy a zálogkötelezettel szembeni igény amiatt, mert a keretbiztosítéki jelzálogjog az általa biztosított hitelezési jogviszony  megszűnésével elvesztette eredeti funkcióját, és az ezen hitelezői jogviszonyból keletkezett és fennálló követelés biztosítékául szolgál, nem érvényesíthető (BH 2005.152.). Ezért a felperes kereshetőségi joga fennáll. 
Ezt követően azt vizsgálta, hogy a 2005. november 22. napján kelt bankhitelszerződés II. sz. módosítása és a 2005. november 22. napján kelt bankszámlahitel-alszerződés I. sz. módosításához személy 1. neve zálogkötelezett hozzájárulása – ezen szerződések részéről történő aláírása – szükséges-e ahhoz, hogy a felperes a B... Rt. és az adós közötti 2004. november 19-i bankhitelszerződésből eredő követelését az alperessel szemben érvényesítse. Miután a szerződések megkötésére 2014. március 15. napját megelőzően került sor, így ezen kérdés elbírálására a Polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (rPtk.) szabályait kellett alkalmazni. E körben utalt az (rPtk.) 251. § (1), (3), (4), 255. § (1), 263. § (1), valamint 522. § (1) bekezdéseire. 
Az rPtk. 263. §-ának rendelkezéséből következően keretbiztosítéki jelzálogjog esetén meghatározott tartós jogviszonyból keletkező követeléseket biztosítanak jelzálogjoggal. Az nem valamely egyedileg meghatározott követelést biztosít tehát, hanem mindazokat a követeléseket fedezi a legmagasabb összeg erejéig, melyek az alapul szolgáló tartós jogviszony körében a jogosult javára időről-időre keletkeznek. A zálogtárgy nem feltétlenül biztosítja az egész követelést, hanem a nyilvántartásban feltüntetett legmagasabb összeg erejéig nyújt biztosítékot. A keretbiztosítéki jelzálogjog tehát a tartós jogviszonyhoz kapcsolódik, nem a követeléshez. Mindezekből következően a 2004. november 19. napján, és a 2005. szeptember 29. napján módosított bankhitelszerződést biztosították keretbiztosítéki jelzáloggal, ezen tartós jogviszonyból (bankhitelszerződésből) jogosult javára időről-időre keletkező a hitelkeret terhére megkötött kölcsönszerződésből és egyéb hitelműveletekből származó követelést biztosították keretbiztosítéki jelzálogjoggal 65.112.000,- Ft legmagasabb összeg erejéig. Ezért személy 1. neve hozzájárulása a 2005. november 22. napján kelt azon szerződésmódosításhoz, mely szerint személy 2. neve az adós bankhitelszerződésből származó fizetési kötelezettsége teljesítésért készfizető kezességet vállalt, valamint az  bankhitel szerződés száma. számú bankhitelszerződés terhére kötött bankhitelszerződés lejáratának egy évvel történt meghosszabbításához nem volt szükséges ahhoz, hogy a felperes igényét az alperessel  szemben érvényesíthesse. Emiatt nem vizsgálta azt, hogy a hivatkozott szerződésmódosításokat a zálogkötelezett aláírta-e vagy sem, az alperes erre irányuló írásszakértői bizonyítási indítványát mellőzte. 
Utalt továbbá arra, hogy a 2004. november 19. napján megkötött bankhitelszerződés és annak 2005. szeptember 29. napján történt módosítása az adós részére az 54.260.000,- Ft összegű hitelkeretet határozatlan időre biztosította, így azt, hogy ezen bankhitelszerződés terhére megkötött bankszámlahitel-alszerződés alapján biztosított hitelkeret eredeti lejáratának időpontja egy évvel meghosszabbodott, azáltal az személy 1. neve zálogkötelezett számára terhesebbé nem vált, mert a zálogkötelezett egyébként is határozatlan időre szóló bankhitelszerződéshez vállalt keretbiztosítéki zálogkötelezettséget.
A 2004. november 19. napján kelt bankhitelszerződésben ugyan a felek a hitelkeret összegét forintban határozták meg, azonban azt nem – így nem is korlátozták –, hogy a forintban meghatározott hitelkeret terhére milyen devizában nyújthat a hitelező kölcsönt, vagy végezhet azzal, hogy egyéb hitelműveleteket. Ilyen korlátozás hiányában a zálogkötelezettnek számolnia kellett  a forintban meghatározott hitelkeret terhére esetleg attól eltérő devizában történik a kölcsönnyújtás vagy egyéb hitelművelet. Megjegyezte, hogy a bankhitelszerződés terhére 2004. november 19-én megkötött bankhitelszerződést – mely bankszámlahitel-keret pénzneme CHF volt – személy 1. neve aláírta és annak záradékában akként nyilatkozott, hogy vállalja a biztosíték nyújtását az adós ezen szerződésből eredő fizetési kötelezettségéért. Erre figyelemmel nem találta alaposnak az alperes védekezését arra vonatkozóan, hogy a zálogkötelezett CHF –  ügylettel kapcsolatos árfolyamkockázathoz nem adta hozzájárulását, ingatlana jelzálogjogával azt biztosítani nem kívánta. 
Ezt követően az elévülési kifogást vizsgálta, és utalt a rPtk. 324. §, 326. §-ára, valamint 264. § (1) bekezdésére. E törvényi rendelkezésekre figyelemmel megállapította, hogy az  bankszámlahitelszerződés száma. számú bankszámlahitel szerződésből származó követelés elévülésének kezdő napja 2007. november 22-e, míg az  kölcsönszerződés száma. számú kölcsönszerződésből származó követelés elévülésének kezdő napja 2007. szeptember 22. napja, mert a követelések ezen a napokon váltak esedékessé. Az rPtk. 327. § (1) és (2) bekezdéséből következően a B... Rt.-nek az X.. Kft. adós felszámolási eljárásban a felszámolóhoz 2009. szeptember 30. napján tett hitelezői igénybejelentése a fenti szerződésekből eredő követelések elévülését megszakította, majd az adós felszámolási eljárásának jogerős befejezését követően, 2011. október 21. napjával az elévülés újból megkezdődött. A felperes követelését 2011. október 26. napjától számított öt éven belül (2016. március 3. napján) előterjesztett szerződések bírósági úton érvényesítette, ezért a követelések nem évültek el, és a rPtk. 264. § (1) bekezdése alapján ezért a jelzálogjog sem szűnt meg. 
Nem találta alaposnak az alperes hivatkozását az elévülés körében arra, hogy azt kizárólag csak a végrehajtási cselekmények szakíthatták meg. A siófoki ingatlanra, mint nyilvántartott zálogtárgyra közjegyzői okiratba foglalt keretbiztosítéki jelzálog szerződés megkötésére nem kerül sor, annak hiányában a felperes erre az ingatlanra vonatkozó igényét az alperessel szemben végrehajtási záradék útján nem érvényesíthette. Utalt arra, hogy a közjegyző neve közjegyző által a közjegyzői okirat  száma. számú közjegyzői okiratba foglalt keretbiztosítéki jelzálogszerződés a szolnoki ingatlant nem érinti. 
Ezt követően vizsgálta, hogy a felperesnek a szerződésekből származó követelése van-e, amennyiben igen, annak összege a 2005. szeptember 29. napján megkötött egyetemleges keretbiztosítéki jelzálogszerződésben meghatározott 65.112.000,- Ft-ot eléri-e. Megjegyezte,  az összegszerűséget abban az esetben kell vizsgálni, ha a követelés  ezen összeget nem éri el. 
A felperes az eljárás során a perbeli szerződésekből eredő pénzfolyósításokat a B... Rt. üzleti könyveiből származó adatokkal nem támasztotta alá, azonban a felszámolási eljárásban az általa bejelentett hitelezői igényt a felszámoló 73.994.741,- Ft összegben a rendelkezésre álló adatok és iratok ismeretében visszaigazolta, valamint a felperesnek ezen követeléséből kizárólag a A.. Kft. zálogkötelezett tulajdonát képező ingatlanok felszámolási eljárásban történő értékesítéséből befolyó 4.822.758,- Ft összegű követelése térült meg. Megállapítható tehát, hogy a felperesnek a perbeli szerződésekből származó követelése áll fenn, amelynek összege a 65.112.000,- Ft-ot meghaladja. 
Az összegszerűség körében nem találta alaposnak az alperes védekezését, hogy az adós felszámolási eljárását befejező végzésben a felszámoló bíróság a B... Rt. hitelezőnek az C... Zrt.-vel szemben fennálló, vitatott és el nem ismert, bizonytalan megtérülési esélyű, be nem hajtott követeléséből 27.537.508,- Ft-ot átadott és ezzel a felperes jogelődjének ezen összegű követelése megtérült. Hangsúlyozta, a felperes jogelődje ezen átadott követelést nem hajtotta be, azt annak adósa sem fizette meg. A be nem hajtott követelés felperes jogelődjének történő átadása önmagában megtérülést teljesítés hiányában nem eredményez, annak csupán az a következménye, hogy az adós felszámolási eljárásban a B... Rt. hitelező igényét a Cstv. 63. § (1) bekezdése alapján milyen összegben kell kiegyenlítettnek tekinteni. Téves az alperes hivatkozása a 225/2000. (XII.19.) Korm.rendelet 8. § (7) bekezdésére is, mivel ez a rendelkezés a Cstv. 52. § (5) bekezdése alapján történt engedményezés esetén és nem a Cstv. 56. § (2) bekezdésében szabályozott követelés felosztása esetén alkalmazandó. Megjegyezte, amennyiben ezen be nem hajtott követelésből bármilyen összeg a felperes részére teljesítésre kerül, azt a zálogkötelezettel szembeni végrehajtási eljárásban be kell jelenteni, mivel az a követelés összegszerűségére kihatással bír. Utalt arra, hogy a felperes követelésének összegszerűségére a szolnoki ingatlanra, mint végrehajtás alá vonható vagyontárgyra elrendelt végrehajtási eljárásnak sincs kihatása, mert ebből a végrehajtási eljárásból a felperesnek megtérülése még nem keletkezett. Amennyiben a végrehajtási eljárás során a felperesnek megtérülése keletkezik, azt a zálogkötelezettel szembeni végrehajtási eljárásban be kell jelenteni.
Miután a felperesnek a szerződésekből eredő követelése a 65.112.000,- Ft-ot meghaladja, független attól, hogy a felszámoló a B... Rt. hitelezői igényét forintban és nem CHF-ben igazolta vissza, valamint, hogy ezen követelés után az adós felszámolási zárómérlegének elkészítése időpontjáig érvényesíthető késedelmi kamat, vagy ezt követően is – ezért ezen alperesi védekezésnek a kereseti kérelem érdemi elbírálásakor nem volt  jelentősége. Megjegyezte továbbá, az adós felszámolója a B... Rt. hitelezői igényét 2009. október 12. napján igazolta vissza, az adós felszámolási zárómérleg elkészítésének időpontja 2010. december 13.. Az alperes a felperesi követelés összegszerűségének meghatározása során a 2009. október 12. és 2010. december 13. napja között eltelt időszakra járó késedelmi kamat összegét sem vette figyelembe annak ellenére, hogy álláspontja szerint a Cstv. 35. § (2) bekezdése alapján a követelés után legfeljebb a felszámolási zárómérleg elkészítésének időpontjáig érvényesíthető a késedelmi kamat. 

Az elsőfokú bíróság ítélete elleni fellebbezésében az alperes elsődlegesen annak megváltoztatásával a kereset elutasítását kérte, másodlagosan az elsőfokú bíróság ítéletének hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára történő utasítását.
Sérelmezte, hogy a tényállásból kimaradtak azok a bankhitelszerződések, bankszámla hitelszerződések, kölcsönszerződések, amelyeket személy 1. neve látott és aláírt, és azok, amelyeket valaki a nevében írt alá. Jelentősége van annak, hogy nem személy 1. neve írta alá ezen szerződéseket, erre vonatkozóan írásszakértői bizonyítást kért. 
Továbbá kimaradt a tényállásból az is, hogy az adós folyamatosan fizette a kölcsönök kamatait, a kölcsönök teljes összegben törlesztésre kerültek, és újrafolyósításra, azaz nem történt hitel prolongáció. 
Az ítélet 3. oldal hatodik bekezdése iratellenesen tartalmazza a Pest Megyei Bíróság végzését, mert abban nem található, hogy az adós az C.. Zrt. felé fennálló követelése vitatott, el nem ismert, kifejezetten bizonytalan megtérülésű volna. Azt sem tartalmazza az elsőfokú ítélet tényállása, hogy az C.. Zrt. azért nem fizette meg a Raiffeisen Rt. felé követelését, mert az fel sem hívta a követelés megfizetésére, semmit sem tett a követelés érvényesítése érdekében, a követelést át sem adta az engedményes felperes részére. Amennyiben alperes teljesítene, őt illetné ezen követelés. Kimaradt az is, hogy a B... Rt. CHF alapú követelést engedményezett felperes részére, holott a felszámoló CHF alapú követelést nem igazolt vissza. Indítványozta, az alperes csatolja be a követelés adásvételi szerződést, azonban ezen indítványnak sem adott helyt az elsőfokú bíróság. 
A Ptk. 6:193. § (2) bekezdésére hivatkozva a követelés átruházására vonatkozó szerződés hiányában a felperes perbeli legitimációja sem ítélhető meg.
Fenntartotta azt is, hogy a keretbiztosítéki jelleg megszűnésével a jelzálogjog már nem a jogviszonyt biztosítja, hanem egyedi jelzálogjoggá alakult át és a követelést biztosítja. Ennek alapján kellett volna az elsőfokú bíróságnak a perbeli jogviszonyt megítélnie. 
Helytelen az a jogkövetkeztetés is, hogy nem bír jelentőséggel, miszerint a jelzálogszerződés forint pénznemű követelés biztosítására jött létre, nem pedig CHF alapú követelés biztosítására, mert forint alapú jelzálogszerződés nyilvánvalóan nem biztosíthat CHF árfolyamkockázatot. 
Tévesen járt el az elsőfokú bíróság, amikor nem vizsgálta a végrehajtási cselekményeket és az azok elévülésre vonatkozó hatását, mert közjegyzői okirat  száma. számú közjegyzői okirat nem a perbeli ingatlanra vonatkozik. Ezen közjegyzői okiratba foglalt jelzálogjog ugyanis átfedéssel ugyanazt a követelést biztosítja, így nem a fedezeti ingatlanok okán, hanem ugyanazon követelés biztosítása miatt nem lehet eltekinteni attól, hogy ezen közjegyzői okirat vonatkozásában az öt éven túl nem végzett végrehajtási cselekményeket értékelni kellett volna, ugyanis azok elévültek, és a követelés azonos a jelen perben érvényesíteni kívánt követeléssel. Téves az elsőfokú bíróság ítélete azért is, mert a követelés pontos összegét nem határozta meg. A keretbiztosítéki zálogjog megszűnésével az egyedi jelzálogjoggá alakult, a pontos összegszerűség meghatározása azért szükséges, mert a követelés nem éri el a 65.112.000,- Ft-ot. 
Tévedett az elsőfokú bíróság továbbá akkor is, amikor az adós felszámolási eljárását befejező végzés alapján az C.. Zrt.-vel szembeni követelés B... Rt. részére történő átadását nem megtérülésként kezelte. Maga a követelés átadása csökkenti a hitelező felszámolásba bejelentett követelését, és annak nincs relevanciája, hogy azt a bank behajtotta vagy sem, egyébként a bank semmit sem tett a behajtás érdekében. 
Továbbra is sérelmezte, hogy a  B... igényérvényesítési lehetősége a zálogkötelezettel szemben 2007. szeptember 22., illetve 2007. november 22. napján megnyílt, de ekkor a bank semmilyen igényt nem érvényesített a zálogkötelezettel szemben. A bank jogutódja a felperes, aki 2016. március 4. napján kezdte meg az igényérvényesítést a kereset beadásával. Az igényérvényesítés megnyíltának időpontjában 59.519.705,- Ft összegű követelésből a keresetindítás időpontjára 160.068.472,- Ft összegű követelés keletkezett, amely 2016. június 30. napjára számítva 181.252.495,- Ft. Megjegyezte, árfolyamkülönbözet címén a felperes a keresetlevél előterjesztése időpontjában 59.185.823,- Ft összeget kívánt érvényesíteni annak ellenére, hogy a jelzálogszerződés az árfolyamkülönbözetet nem biztosította. Amennyiben 2007. november 22.-e után a jelzálog érvényesítésére sor kerül a zálogkötelezettel szemben, akkor a felperesi álláspont helyessége esetén is csak kb. 60.000.000,- Ft összegért kellett volna helytállnia. 
Miután az elsőfokú bíróság a keretbiztosítéki jelzálogjog szabályai szerint vizsgálta és ítélte meg a jogvitát, ezért helytelenül osztotta ki a bizonyítási terhet, helytelenül kezelte előadásait és bizonyítási indítványait. Nem vette figyelembe, hogy a keretbiztosítéki jelzálogjog megszűnt, közönséges zálogjoggá alakult át, így a dologi kötelezett kötelezettsége a Ptk. 251. § (3) bekezdése szerinti követelés összegszerűségéhez igazodik, azaz az összegszerűséget pontosan meg kell határozni (BH2005.152.).
A hitelezői jogviszony 2007. november 22. napjával, de a felszámolás időpontjában biztosan megszűnt. Felperes az eredeti keretbiztosítéki jelzálogszerződésnek nem jogutódja. 
A rPtk. 263. § (1) bekezdéséből következően a keretbiztosítéki jelzálogjog közvetlenül a jogviszonyt biztosítja és csak azon keresztül a meghatározott jogviszonyból vagy jogcímen keletkezett követeléseket meghatározott keret erejéig. Ennek következménye, hogy az rPtk. 251. § (4) bekezdésében írt járulékosság nem a követelés, hanem a jogviszony tekintetében érvényesül. Ezért a jelzálogjog fennállhat anélkül, hogy a jogviszonyból, vagy az adott jogcímen követelés keletkezett volna, de a követelés megszűnése után is fennáll addig, amíg a biztosított jogviszony vagy jogcím fennmarad. Ezért, amennyiben a jogviszonyból eredő követelés engedményezésére kerül sor a jogviszony átszállása nélkül, akkor a keretbiztosítéki jelzálogjog a követeléssel együtt nem száll át, hanem megmarad a többi, valamint a később keletkező követelések biztosítására. 
Más a helyzet, ha a jogviszony megszűnése után történik az abból keletkezett követelés átruházása, mert ebben az esetben már kizárt, hogy a biztosított jogviszonyból újabb követelések keletkezzenek. A jelzálogjog ekkor már nem a jogviszony alapján tapad a követeléshez, hanem közvetlenül, mert a keretbiztosítéki jelzálogjog a jogviszony megszűntével elveszti eredeti funkcióját és a megmaradt követelés biztosítására szolgál, így a zálogkötelezett felelősségének terjedelme az rPtk. 251. § (3) bekezdése alapján e követelés és járulékai összegszerűségéhez igazodik. Erre tekintettel döntő jelentősége van az összegszerűség pontos és alapos vizsgálatának.
E körben hivatkozott a felperes 2016. július 4. napi beadványára, annak mellékleteire, melyeket senki nem írt alá, nem a B... Rt. üzleti könyveiből származnak és tévesen tartalmazzák a pénzáramlásokat. Ezért ezek a kimutatások jelen perben nem lehetnek irányadók. 
Az adós felszámolási eljárásában a felszámoló CHF alapú követelést nem igazolt vissza, a visszaigazolt követelés forint alapú volt. Miután a visszaigazolással kapcsolatban  a B... Rt. kifogással nem élt, ezért tudomásul vette, hogy a követelés pénzneme forint, annak összege 73.994.741,- Ft, A felszámolási eljárás zárómérlegét a felszámoló 2010. december 13-i dátummal állította össze, melyet a B... Rt.-nek is megküldött, aki azt elfogadta, azzal szemben kifogást nem terjesztett elő. A zárómérleg is csak és kizárólag forint alapú követelést tartalmaz, a felszámolói visszaigazolással azonos összegben. Ettől  kezdődően nincs CHF alapú követelés, nincs árfolyamkülönbözet felszámítása, nincs további késedelmi kamatigény felszámolása sem.
Hivatkozott az 1/2010. (VII.30.) PJE határozat III. pontjával kapcsolatban arra, hogy a felperes a B... Rt.-től olyan követelést vásárolt meg, amely nem került visszaigazolásra a felszámoló által, nem szerepel a felszámoló zárómérlegében sem, így jogvesztéssel érintett. Ezért a felperes által a  B... Rt.-től megvásárolt nem létező követelés vonatkozásában tűrésre kötelezés sem érvényesíthető. 
A felperes minden bizonnyal olyan követelést vásárolt meg, amely pénzneme és összegszerűsége tekintetében a felszámolási eljárásban nagyobb részben sem került visszaigazolásra a felszámoló részéről. Nincs igazolva, hogy a felperes a B... Rt.-től a jogcím és összegszerűség tekintetében olyan követelést vásárolt-e meg, melyet a felszámoló visszaigazolt és a zárómérleg is tartalmazza azt, vagy csak olyan követelést, amely részben vagy egészben jogvesztéssel érintett és így a vele szemben nem érvényesíthető. Indítványozta a követelés átruházási szerződés, mint jogcímes megállapodás csatolását annak eldöntése érdekében, hogy a felperes milyen követelést vásárolt meg a B... Rt.-től. A becsatolt jogutódlási nyilatkozatok, értesítések olyan pénznemet és olyan összegszerűségeket igazolnak, melyek a felszámoló részéről nem kerültek visszaigazolásra, ezért az vele szemben nem érvényesíthető. 
Megjegyezte, a Csizmadia Endrének szóló engedményezési értesítőben – teljesítési utasításban – a zálogkötelezettet a B... Rt. fizetésre szólította fel, holott a zálogkötelezettnek fizetési kötelezettsége nincs. Teljesítési utasítást az adósnak kellett volna küldeni. 
Az adósnak CHF bankszámlája volt, a folyósítás és a törlesztés is ebben a pénznemben történt. 
A felperes elismerte, hogy a kereset benyújtása előtt 4.822.758,- Ft összegű megtérülése keletkezett a A... Kft. felszámolása során. Érthetetlen, hogy a forint alapú megtérülést a felperes miért váltotta át CHF-re. 
Az adós felszámolási eljárásával összefüggésben az alábbiakat jegyezte meg. A késedelmi kamat az esedékessé válás ellenére csak az eredeti lejárattól érvényesíthető a felszámolási zárómérleg elkészítésének időpontjáig,  mely a késedelmi kamat végső korlátja (Szegedi Ítélőtábla Pf.20.947/2014/3.). Az C.. Zrt.-vel szemben fennálló követelés kapcsán a Pest Megyei Bíróság felszámolási eljárást befejező végzésével 27.537.508,- Ft követelést átadott a B... Rt. hitelezőnek, azaz a bejelentett hitelezői igényt ezen összegben kielégítette. A végzés ellen a B... Rt. fellebbezést nem terjesztett elő, azt elfogadta. Az átadott követelés érték erejéig pedig a hitelező követelését kiegyenlítettnek kell tekinteni, ezt támasztja alá a 225/2000. (XII.19.) Korm.rendelet 8. § (7) bekezdése is. 
A zálogkötelezett jogelődje, személy 1. neve ügyleti akaratával kapcsolatban megjegyezte, hogy árfolyamkülönbözet biztosítására nem vállalt kötelezettséget, CHF hitelkeretre és annak járulékaira sem vállalt semmit, és a B... Rt. a lehetséges árfolyamkockázat és árfolyamkülönbözet tekintetében semmilyen tájékoztatást nem adott a zálogkötelezettnek. A szerződés egyértelműen tartalmazza, hogy a zálogkötelezett forint pénznemű 54.260.000,- Ft összegű hitelkeret és járulékai összegre vállalt dologi kötelezettséget maximum ezen összeg és járulékai erejéig. Ezért a B... Rt. és a zálogkötelezett eredeti ügyleti akarata a keretbiztosítéki jelzálogszerződés megkötésekor forint fizetőeszközben meghatározott hitelkeret és járulékai biztosítására 54.260.000,- Ft tőke és járulékai összegben, de maximum 65.112.000,- Ft összeg erejéig állt fenn. Ugyanakkor az is megállapítható, hogy a B... Rt. és az adós a bankhitelszerződésben eltértek a szerződések aláírásakor, mert azokban a hitelkeretet már CHF pénznemben és más összegben határozták meg. Így az alszerződések módosították alap bankhitelszerződést a hitelkeret pénznemét és összegszerűségét illetően. Ezért ezen alszerződéseket minden esetben alá kellett volna íratni a zálogkötelezettel, mint szerződésmódosításokat. 
A 2005. szeptember 29. napján megkötött bankhitelszerződésre hivatkozó jelzálogszerződést személy 1. neve aláírta, arról tudott. A bankhitelszerződés II. számú módosítását már nem íratták alá a zálogkötelezettel, arról semmit sem tudott. Ezen hatályos és érvényes bankhitelszerződés záradékát írta valaki személy 1. neve helyett alá. Ugyanez vonatkozik a bankszámlahitel-alszerződés I. számú módosítására, valamint a bankszámlahitel-alszerződés II. számú módosítására, a kölcsön alszerződés I. számú módosítására. Utóbbi módosítás sem tartalmaz záradékot. Figyelemmel a fentiekre a jelzálogszerződés alapján a bankhitelszerződés alapján fennálló zálogjog megszűnt.
A forint alapú hitelkeretnek nincs árfolyamkockázata, nincs árfolyamkülönbözete, az árfolyamkülönbözetre a kötelezett nem vállalt dologi kötelezettséget a jelzálogszerződés szerint. 
Ugyanakkor a felperes 2009. szeptember 30. napjától számítva a felszámolásban visszaigazolt követelés felett további késedelmi kamatot kívánt érvényesíteni, úgy, hogy azokat a felszámolási eljárásba be sem jelentette, és már be sem jelentheti a jogvesztés miatt (Cstv. 37. § (3) bekezdése). Ezért a jelen perrel érintett követelés maximum 73.595.130,- Ft, a felszámolásba bejelentett összeg lehetne, azonban a zálogkötelezettel szemben összesen 65.112.000,- Ft összeg erejéig érvényesíthető a követelés. A bejelentett és visszaigazolt hitelezői igényt meghaladó összegű igény érvényesítésére a Cstv.-ben meghatározott jogvesztés miatt a felperes az alperesi dologi kötelezettel szemben nem jogosult. 
A tőkekövetelés összege a jelzálogszerződés rendelkezése alapján annak jogossága esetén sem haladhatja meg az 54.260.000,- Ft-ot, melyet csökkent a A... Kft. „f.a.” zárómérlegében szereplő és felperes által kézhez vett 4.889.718,- Ft, valamint az X.. Kft. „f.a.” zárómérlegében feltüntetett és a B... Rt. által elfogadott nem kifogásolt 27.537.584,- Ft összegű követelés összege. Így 31.536.887,- Ft tőkekövetelése és 10.852.000,- Ft járulékkövetelése, mindösszesen 42.388.887,- Ft követelése lehetne a felperesnek. Felperes által is elismert 4.889.718,- Ft megtérülés figyelembe vételével a felperes követelése maximum 26.647.169,- Ft tőkekövetelés, 10.852.000,- Ft járulékkövetelés, mindösszesen 37.499.169,- Ft. 

A felperes fellebbezési ellenkérelmében az elsőfokú bíróság ítéletének helybenhagyását kérte. Az elsőfokú bíróság helyesen állapította meg, hogy a bankhitelszerződés és az alszerződések módosításához a zálogkötelezett hozzájárulására nem volt szükség, mert a zálogjog a hitelkeretet határozatlan időre a biztosított követelés jogcímének korlátozása nélkül biztosította, ezért a zálogkötelezett vállalása nem vált terhesebbé, sem a kölcsönök visszafizetési határidejének meghosszabbítása, sem a CHF-ben történő folyósítás miatt. A szerződésmódosítások nem érintették a zálogkötelezett azon vállalását, hogy 65.112.000,- Ft erejéig helytállni tartozik a siófoki ingatlannal, ha a hitelkeretből származó követelést az adós nem teljesíti.

Az elsőfokú ítélet kimondta,  személy 1. neve hozzájárulására nem volt szükség ahhoz, hogy a zálogjogból eredő igényét érvényesíthesse, ezért mellőzte e körben a bizonyítás felvételét. Ezt támasztja alá ugyanezen felek között, ugyanezen jogviszonyból eredően más zálogingatlannal – a szolnokival kapcsolatban – a Szolnoki Járásbíróságon P.21.678/2016. szám alatti perben hozott ítélet, amely szerint a módosításokhoz személy 1. nevenek  nem kellett hozzájárulnia, arról tudomással sem kellett bírnia. 
A tényállás valóban nem tartalmazza, hogy az adós a kölcsön kamatait folyamatosan fizette, a kölcsönök folyamatosan teljes összegben betörlesztésre, majd újrafolyósításra kerültek, mert azok valótlan, illetőleg nem bizonyított állítások. Az elsőfokú bíróság a bizonyítékok mérlegelése alapján azt állapította meg, hogy a teljesítési határidőket a felek a szerződésmódosítások aláírásával meghosszabbították. A csatolt pénzforgalmi kimutatás ezzel egyezően tartalmazza az átvezetéseket a lejárt és nem lejárt követeléseket nyilvántartó számlaszámok között. A követelések tehát nem visszafizetésre, hanem átvezetésre kerültek az egyes számlaszámok között, amely a bank belső számlavezetési technikája.
A perbeli legitimáció a jogelőd és a jogutód által aláírt jogutódlási nyilatkozattal, a jelzálogjog átvállalásáról szóló nyilatkozattal, a kötelezettek értesítését igazoló okiratokkal kétséget kizáróan bizonyított. A követelés adásvételi szerződés becsatolását sem a Ptk. engedményezésre vonatkozó rendelkezései, sem egyéb jogszabály vagy okirat nem írja elő a jogutódlás igazolásaként. Megjegyezte, hogy az ugyanezen követelés biztosítására szolgáló ingatlanra vonatkozó végrehajtási záradék kiállítása iránti eljárásban az illetékes közjegyző a jogutódlás tényét a 2014. április 14. napján kelt jogutódlási nyilatkozat alapján megállapította.  Alperesnek a jelen per megindítását megelőzően több alkalommal – így az engedményezésről szóló értesítés átvételét követően is – lehetősége volt vitatni a jogutódlás tényét, azonban ezt nem tette meg. Az alperes olyan tényt tesz vitássá, amelyet korábban maga is tudomásul vett és elismert, illetve melyet közjegyzői okirat  bizonyít. 
Az elsőfokú bíróság abban is helyesen foglalt állást, hogy a keretbiztosítéki jelzálogjog fennáll, a hitelezési jogviszony megszűnésére tekintettel nem szűnt meg és nem alakult át egyedi zálogjoggá. Az alperes ezzel kapcsolatos okfejtése téves. Egyetértett az alperessel abban, hogy a keretbiztosítéki és az egyedi jelzálogjog érvényesítésénél más szempontok vizsgálandók, valamint, hogy az egyedi jelzálogjog érvényesítése esetén szükséges a pontos összegszerűség meghatározása. Azonban a felek keretbiztosítéki jelzálogjogot alapítottak, az ingatlan-nyilvántartásba ezt került bejegyzésre és jelen per tárgya is ezen keretbiztosítéki jelzálogjog, ezért annak érvényesítéséhez szükséges feltételek meglétét kellett vizsgálni. Az összegszerűség során azt kellett bizonyítani, hogy a zálogjogosult fennálló követelése eléri-e a keretbiztosítéki jelzálogjog legmagasabb összegét, azaz a 65.112.000,- Ft-ot. A zálogkötelezett helytállását nem a jogszerűen felszámított árfolyamkülönbözet és nem is az eltelt idő, vagy a késedelmi kamat teszi, illetve tenné terhesebbé, hanem az alperesi jogi képviselő keretbiztosítéki zálogjog megszűnésére és egyedi zálogjoggá történő átalakulására vonatkozó véleményének elfogadása, amelynek alapján a zálogkötelezettnek a teljes tartozásért kellene helytállnia. 
Nem értett egyet az alperessel abban, hogy a keretbiztosítéki jelzálogjog nem biztosíthat árfolyamkockázatot, amennyiben a keretösszeg forintban kerül meghatározásra. Sem a bankhitel, - sem pedig a zálogszerződés nem zárta ki azt, hogy a forintban meghatározott hitelkeret terhére megkötött kölcsönszerződésekben a kölcsön összege más pénznemben kerüljön megállapításra és lehívásra. A felek szabadon állapíthatták meg a kölcsön összegét más pénznemben, ez a zálogkötelezett helytállását nem tette terhesebbé, mert az árfolyamkockázat a keretösszeget és így a zálogjoggal biztosított követelés összegét nem növelte. A rPtk. a keretbiztosítéki jelzálogjog meghatározásánál a biztosított követelés összegén belül nem tesz különbséget a követelések egyes jogcímei között. A keretösszeg maximális összeget jelent, melyet a tényleges követelés összege és jogcíme tölt meg. Ezért a zálogjogosult határozhatja meg, hogy a keretbiztosítéki zálogjoggal biztosított összeghatárig az adott jogviszonyból eredően mely jogcímen fennálló követelését kívánja érvényesíteni.  A zálogkötelezett tűrésre kötelezése során nincs jelentősége a pénznemek eltérésének, a zálogjog alapján a hitelező követelheti a tőkét, az ügyleti vagy késedelmi kamatot, de akár az árfolyamkockázatot is, azonban kizárólag a keretzálog legmagasabb összeg erejéig. Téves az alperes azon állítása is, hogy a keretösszeg kizárólag az általa meghatározott mértékű tőkét és kamatot biztosítja. Ezt sem a szerződések, sem jogszabály nem tartalmazza.    
Az alperes által hivatkozott közjegyzői okirat (zálogszerződés) alapján a tulajdonát képező szolnoki ingatlanra végrehajtási eljárás van folyamatban. Az ezzel kapcsolatos végrehajtási eljárás megszüntetése iránt az alperes jelen perben is előadott érveire, különösen az elévülésre hivatkozással keresetet terjesztett elő, melyet a Szolnoki Járásbíróság nem jogerős ítéletével elutasított. 
Alperes sem jelen perben, sem a végrehajtás megszüntetési perben nem tudta bizonyítani, hogy a biztosított követelés elévült. A keretzálogjogra tekintettel a zálogkötelezett helytállási kötelezettsége kizárólag a keretzálog legmagasabb összegéig áll fenn, amely már a felszámolási eljárás megindulásakor fennállt, azóta nem vált terhesebbé, azonban az ingatlant a követelés érvényesítés megkezdése óta használja. A követelés összege jóval meghaladja a keretösszegben meghatározott összeget, a zálogkötelezett vállalását a folyamatosan növekvő késedelmi kamat nem érinti. 
Tájékoztatta az ítélőtáblát, hogy a ingatlan 2. címe szám alatti ingatlan a 37.Vh.128/2016. számon folyamatban lévő végrehajtási eljárásban értékesítésre került 32.550.000,- Ft vételáron, az árverési jegyzőkönyvet mellékelte. A végrehajtási eljárást a Szolnoki Járásbíróság 2016. október 12. napján jogerőre emelkedett végzésével a per jogerős befejezéséig felfüggesztette, melyre tekintettel a zálogtárgy vételárából megtérülés a  részére nem történt, ezért a sikeres árverés jelen perben az összegszerűséget nem érinti. 
A Szolnoki Törvényszék felszámolási eljárásban hozott végzése arról rendelkezett, hogy az  adósnak az C..Zrt.-vel szemben fennálló 38.415.693,- Ft összegű követeléséből 27.537.584,- Ft összegű követelést a  B... Rt.-nek ad át, mellyel kapcsolatban kifejezetten rögzítette azt is, hogy ez a követelés bizonytalan követelés. E követelés „vitatott, el nem ismert, kifejezetten bizonytalan megtérülési esélyű” megjelölését a zárómérleg tartalmazza. 
Az elsőfokú ítélet rögzítette azt is, hogy a felszámolásban rá osztott, az C.. Zrt.-vel szembeni követelése nem térült meg. 
A zálogjogosult hitelező a jogszabályok és a bírói gyakorlat szerint szabadon választhatja meg, hogy követelését a főadós, a zálogkötelezett, vagy az egyéb kötelezettek (sortartó kezes kivételével) ellen kíséri meg elsőként behajtani. A zálogkötelezett felelőssége nem mögöttes jellegű. A dologi kötelezett nem követelheti, hogy a jogosult a követelése behajtását előbb a személyes kötelezett ellen kísérelje meg, és csak ennek sikertelensége után keressen kielégítést a zálogtárgyból. Ez a választási szabadság a kifejezetten bizonytalan megtérülési esélyű, vitatott követelés érvényesítése esetén fokozott jelentőséggel bír, mert az eljárás megindításával szükség szerint együtt járó költségek előlegezése nem várható el a hitelezőtől, de egyúttal nem is kötelezettsége. Ezért nincs jelentősége annak, hogy az C.. Zrt.-vel szembeni követelés milyen okból nem került megfizetésre, illetve nem tartalmaz az elsőfokú ítélet erre vonatkozó megállapításokat.
Hangsúlyozta, az C.. Zrt.-vel szembeni követelést a felszámoló bíróság osztotta rá a Cstv. 56. § (2) bekezdése alapján, mely esetben azt a hitelező nem utasíthatja vissza. Jogi képtelenség, hogy várható ”0” Ft összegben megtérülő követelés zárómérlegben történő felosztása a zálogkötelezett vagy a kezes – részben vagy egészben történő – mentesülését eredményezné. A Cstv. 56. § (2) bekezdése szerinti felosztás célja, hogy számvitelileg rendezésre kerülhessen az adós vagyona, semmiképpen az, hogy a hitelezőt méltánytalan helyzetbe hozza, míg a kötelezetteket valós teljesítés nélkül szabadítsa vállalt kötelezettségük alól.
Az adós felszámolási eljárásában hitelezői igény bejelentésében a B... Zrt. a szerződésekből eredő aktuális fennálló követelésén túl bejelentette, hogy a követelések után a bejelentés napjától a tényleges kiegyenlítés napjáig késedelmi kamatok összegét is érvényesíteni kívánja, ezért arra a Cstv. 37. § (3) bekezdése szerinti jogvesztés – a késedelmi kamat jellege miatt – nem terjed ki. A felszámoló visszaigazolásában szereplő késedelmi kamat nyilvánvalóan az akkori időállapotra vonatkozik, azonban a hitelezői igénybejelentés óta a késedelmi kamat összege folyamatosan növekedett. Az adós jogutód nélküli megszűnése miatt a vele szembeni késedelmi kamat a Cstv. 35. § alapján a kiegyenlítési, vagy legfeljebb a felszámolási zárómérleg elkészítésének időpontjáig érvényesíthető, mert, ha a késedelmi kamat időkorlát nélkül érvényesíthető volna a felszámolás alatt álló adóssal szemben, akkor a felszámolás soha nem érne véget. Ez azonban sem joglemondást, sem jogvesztést nem jelent, és nem zárja ki, hogy a követelésért felelős egyéb kötelezettekkel szemben a hitelező a késedelmi kamatot érvényesíthesse. 
A hitelező igénybejelentésében a B... Rt. megjelölte, hogy követelése a bank hitelszerződés terhére megkötött kölcsön alszerződésből és bankszámlahitel-szerződésből származik és követelését CHF-ben megjelölve az aktuális árfolyamon forintra is átszámolva jelentette be. A felszámoló az eljárás során készítendő mérlegeket a számviteli szabályoknak megfelelően köteles elkészíteni, amelyek szerint a mérlegnek a követelések összegét ezer forintra kerekítve, magyar nyelven kell tartalmaznia. Ezért a CHF-ben bejelentett hitelezői igény Ft-ban történő visszaigazolása nem jelentette a követelés forintosítását, hanem a felszámoló a számviteli szabályoknak megfelelő eljárása volt.  

A fellebbezés nem alapos.

Az elsőfokú bíróság a peres felek közötti jogvita elbírálásához szükséges mértékben a tényállást feltárta és abból helyes következtetésekre jutott, érdemi döntésével az ítélőtábla egyetért. 
Az ítélőtábla a fellebbezés kapcsán az alábbiakra mutat rá.

A peres felek által nem vitatottan a felperes és az alperes jogelődei, valamint az adós 2004. november 19. napján létrejött bankhitelszerződés záradékában rögzített nyilatkozatuk alapján egyetemleges jelzálog szerződést kötöttek. Annak tartalma szerint a zálogkötelezett a kizárólagos tulajdonában álló siófoki ingatlanával kapcsolatban hozzájárult ahhoz, hogy arra a felperes jogelődjének zálogjoga kerüljön bejegyzésre.
A felperes keresetében zálogjoga érvényesítése körében tűrésre kérte kötelezni az alperest arra, hogy a siófoki ingatlanból kielégítési jogát 65.112.000,- Ft erejéig végrehajtás útján gyakorolja, mert a bankhitelszerződés terhére megkötött bankszámlahitel és bankkölcsönszerződésekből követelése áll fenn. 
 
A zálogjog – az önálló zálogjog kivételével – járulékos jellegű, szerződést biztosító mellékkötelezettség, amely kielégítési elsőbbséget biztosít a zálogjogosult számára: ha a kötelezett nem teljesít, a zálogjogosult a zálogtárgyból más hitelezőket megelőzően jogosult a követelését kielégíteni. A jelzálogkötelezetteket az egyenes adósok kötelezettsége szerint terheli helytállási kötelezettség. 
A személyes és a dologi kötelezett pozíciója különválhat, a dologi kötelezett a zálogtárgy mindenkori tulajdonosa. A zálogjog, mint dologi jogi biztosíték abszolút hatályú, azaz mindenkivel szemben hatályos, ebből következik, hogy a zálogtárgyból való kielégítést mindenki tűrni köteles, aki a zálogtárgyon a zálogjog alapítását követően tulajdonjogot szerez (BDT2013. 2994.). Ezért a felperes az eredeti zálogkötelezett jogutódjával, az alperessel szemben keresetét előterjeszthette.

Az alperes az érdemi ellenkérelmében hivatkozott a felperes keresetében megjelölt bankszámlaszerződés és bankszámlahitel-alszerződések érvénytelenségére. A bírói gyakorlat szerint a kölcsönszerződés érvénytelensége a zálogkötelezett helytállási kötelezettségére kihat, aki a jogi érdekeltségük által behatárolt körben érvénytelenségi kifogással élhet (BDT2015.3253.). A kifogás azonban nem eredményezheti a szerződés egészének érvénytelenségét, hanem csak a keresettel szembeni védekezésként legfeljebb, a kereset elutasítását eredményezheti  (2/2010. (XII.10.) PK vélemény 9/A. pont).
Az alperes az elsőfokú eljárásban állította, hogy a perbeli szerződések közül a felperes jogelődje és az adós között 2005. november 22. napján kelt bankhitel szerződés száma. számú bankszámlaszerződés II. számú módosítását, valamint a 2005. november 22. napján kelt bankszámlahitelszerződés száma. számú bankszámlahitel-alszerződés I. számú módosítását jogelődje, személy 1. neve zálogkötelezett nem írta alá, ezért a keretbiztosítéki jelzálogból a követelés nem elégíthető ki. Indítványozta igazságügyi írásszakértő kirendelését a szerződésmódosításokon lévő aláírások valódiságának megállapítására. Fellebbezésében az elsőfokú bíróság ítélete indokolásának hiányosságaként jelölte meg, hogy a tényállásából hiányzik, melyek azok a szerződések, melyeket személy 1. neve zálogkötelezett aláírt, és melyek azok, amelyeket a nevében ismeretlen személy írt alá.
Az elsőfokú ítélet tartalmazza a perbeli szerződések adatait, és megjelöli azokat az okiratokat, amelyek érvényességét az alperes vitatta a perben személy 1. neve aláírásának hiányára hivatkozással (4. oldal utolsó bekezdés). Az ítélőtábla egyetért az elsőfokú bíróság álláspontjával, hogy az alperes által hivatkozott szerződésmódosítások (személy 2. neve készfizető kezességvállalása, valamint a bankhitelszerződés esedékességének egy évvel történő meghosszabbítása) nem érintette a kertbiztosítéki jelzálogjog kötelezettje az alperesi jogelőd határozatlan időre vállalt kötelezettségét, annak mértékét. Ezért az aláírás hiánya vagy esetleges hamis volta  nincs hatással az alperesi zálogkötelezett helytállási kötelezettségére.   

Az alperes az elsőfokú eljárásban folyamatosan vitatta, hogy a bankszámlahitel és kölcsönszerződések CHF-ben köttettek, ezért a forint alapú keretbiztosítéki  jelzálogszerződés azokat nem biztosíthatta. Az elsőfokú bíróság helytállóan mutatott rá arra ítéletében (7. oldal 2. bekezdés), hogy a bankhitelszerződésben a hitelkeret összegét a felek ugyan forintban határozták meg, azt azonban nem kötötték ki, hogy a ténylegesen folyósított kölcsön csak forint devizanemben teljesíthető, ezért nem volt akadálya a CHF devizanemben történő folyósításnak. Ezen túlmenően a 2004. november 19. napján kötött bankhitelszerződés száma. számú bankhitelszerződést – melyben 203.181,- CHF folyósításáról állapodtak meg a felek – személy 1. neve zálogkötelezett is aláírta és a szerződés záradékában akként nyilatkozott,  vállalja a biztosíték nyújtását az adós ezen szerződésből eredő fizetési kötelezettségéért. Mindezek miatt az alperes fenti hivatkozása is megalapozatlan.  

Az alperes hiányolta az elsőfokú ítélet tényállásából, hogy nem tartalmazza azt a tényt, az adós a futamidő alatt folyamatosan fizette a kölcsönök kamatait, azaz a kölcsönök folyamatosan teljes összegben betörlesztésre kerültek. Az ítélőtábla álláspontja szerint ennek a ténynek valódisága esetén sincs jelentősége a perbeli jogvitában, mert a szerződések lejáratakor (esedékességekor) az egyenes adósnak jelentős mértékű tartozása állt fenn, mely tartozást a felperes jogelődje az adós felszámolási eljárásába bejelentette. A felszámoló a bejelentést az annak alapjául szolgáló okiratokkal együtt megvizsgálta és azt visszaigazolta, utóbb sem tette vitássá. Megjegyzi az ítélőtábla, az alperes állításának akkor lenne jelentősége, ha az adós teljesítése bizonyítottan a felszámoló által nyilvántartásba vett összegtől alacsonyabb lenne.

Az elévüléssel kapcsolatosan is helytálló az elsőfokú bíróság döntése.
A kölcsönszerződés 2007. szeptember 24-én, míg a bankszámlahitel szerződés 2007. november 22-én járt le, vált esedékessé. Az alperes méltánytalannak ítélte fellebbezésében, hogy a felperesi jogelőd nem érvényesített igényt sem az egyenes adóssal, sem a járulékos kötelezettekkel szemben a követelések esedékessé válásától, azt csak a felperes tette meg. Az ítélőtábla utal arra, hogy a rPtk. 324. § (1) bekezdése szerint a követelések öt év alatt évülnek el, mely jelen perben azt jelenti, hogy a jogosultnak (a felperesi jogelődnek)  a követelés esedékessé válását (az igényérvényesítés megnyíltát) követő öt évig bármikor lehetősége volt a pénzkövetelés behajtására. Ezt a felperes jogelődje ténylegesen az adós ellen indult felszámolási eljárásban a felszámolóhoz 2009. szeptember 30-án tett igénybejelentéssel egyébként megtette. Ez a hitelezői igénybejelentés az rPtk. 327. § (1) bekezdése szerint a követelés bírói úton történő érvényesítésének minősül, amely az elévülést megszakította. Az elévülési idő a felszámolási eljárás jogerős befejezésétől  újból kezdődött (rPtk. 327. § (2) bekezdés) és a perben történő kereset előterjesztéséig (2016. március 4.) az öt éves elévülési idő még nem telt el, ezért erre tekintettel a felperes követelése elévültnek nem tekinthető. 

A perbeli ingatlanra alapított keretbiztosítéki jelzálogjog 65.112.000,- Ft keretösszeg erejéig nem vitásan a jogelőd javára az ingatlan-nyilvántartásba a zálogkötelezett perbeli siófoki ingatlanára bejegyzésre került. A zálogtárgy tulajdonjogát utóbb az alperes ezen keretösszeggel terhelt zálogjoggal együtt szerezte meg. Az rPtk. 251. § (3) bekezdése szerint a zálogtárggyal való felelősség terjedelme ahhoz a követeléshez igazodik, amelynek biztosítására a zálogtárgy szolgál. Kiterjed a kamatokra, a követelés és a zálogjog érvényesítésének költségére, továbbá a zálogtárgyra fordított szükséges költségekre is. Az alperes védekezésére tekintettel ezért vizsgálandó volt a zálogtárggyal való felelősség terjedelme. 

Az rPtk. 262. § (3) bekezdése értelmében jelzálogjog esetén a nyilvántartásnak tartalmaznia kell a követelés összegét (azaz a zálogtárggyal való felelősség mértékét), illetve a jövőbeni követelés esetén a biztosítani kívánt legmagasabb összeget. Ha a követelés csökken vagy megszűnik, a nyilvántartás közhitelessége ellenére az a zálogkötelezett érdekeinek védelmében – a bejegyzés tartalmára tekintet nélkül – kihat a zálogjogra. 

Az irányadó törvényi rendelkezésekből következően tehát az X.. Kft. egyenes adós által a felperesi jogelőddel kötött bankszámlahitel- és bankkölcsönszerződésekből eredő tartozásból a dologi adós alperes helytállási kötelezettsége,  maximum 65.112.000,- Ft összegig terjed. 
A keretbiztosítéki zálogjog is járulékos természetű, azaz a biztosított követeléshez, annak összegszerűségéhez igazodik. Az egyenes adóssal szemben felszámolási eljárás volt folyamatban, ezért további korlátot jelent, hogy csak a felszámolási eljárásban érvényesített azaz szabályszerűen bejelentett és a felszámoló által besorolt és nyilvántartásba vett hitelezői igények összege erejéig (mértékéig) állhat fenn követelése a felperesi zálogjogosultnak az alperesi zálogkötelezettel szemben figyelemmel a Cstv. 37. § (3) bekezdésére. E törvény hely szerint a felszámolási eljárásban be nem jelentett hitelezői igények tekintetében a hitelező anyagi jogi jogosultsága a jogvesztésre tekintettel megszűnik. 
A felperes jogelődje azonban a bankszámlahitel és bankkölcsönszerződésekből származó adóssal szembeni igényét a felszámolónak a törvényes határidőben bejelentette. Ezt a hitelezői igényt a  a felszámoló 2009. szeptember 30-án összesen 73.994.741,- Ft összegben (59.074.471,- Ft tőketartozás, 14.820.170,- Ft késedelmi kamattartozás, 100.000,- Ft regisztrációs díj) igazolta vissza. Nincs jelentősége ugyanakkor annak, hogy a felperes jogelődje CHF devizanemben jelentette be a követelését a felszámolási eljárásban, de azt a felszámoló forintban igazolta vissza. Valójában csak annak van jelentősége, hogy a felszámolási eljárásban vagy más igényérvényesítési eljárás során ebből mekkora összeg térült meg, mert az alperesi zálogkötelezett helytállási kötelezettsége is ehhez igazodik. Megjegyzi az ítélőtábla, hogy a felperes jogelődje a Cstv. 35. § (2) bekezdés b) pontjára figyelemmel jogszerűen érvényesített késedelmi kamatot a felszámolási eljárás befejezéséig a visszaigazolt tőkekövetelése után, így valójában a felszámolási eljárás befejezésekor  fennálló késedelmi kamatkövetelést (és a részmegtérülést) figyelembe véve határozható meg a zálogkötelezett alperes helytállási kötelezettségének mértéke.

Az alperes azt is vitatta, hogy a felperes szerint a főkötelezettség mértéke hogyan emelkedett 59.519.705,- Ft-ról a 2016. július 30-i beadványában megjelölt 181.252.495,- Ft-ra, és sérelmezte, hogy ezen mértékig kell helytállnia.
Az elsőfokú eljárásban a felperes többször hangsúlyozta, az alperessel, mint dologi adóssal szemben érvényesített tűrésre kötelezés iránti keresete csak annyiban igazodik a főköveteléshez, hogy annak összegéhez – a kölcsön - és hitelszerződésből fennálló tényleges követelés mértékéhez – igazodhat az alperes zálogtárgyból való kielégítés tűrésére történő kötelezésének mértéke. Ezért felperesnek kellett bizonyítania, hogy ténylegesen mekkora követelése áll(hatna) fenn az egyenes adóssal szemben. A fentebb kifejtettekből nyilvánvaló, hogy az alperes helytállási kötelezettsége azonban csak 65.112.000,- Ft mértékéig állhat fenn a zálogtárgyból. Ez azt is jelenti, hogy hiába lenne nagyobb összegű követelése az egyenes adóssal szemben a felperesnek, akkor is legfeljebb csak 65.112.000,- Ft összegre tarthat igényt a zálogtárgy értékesítéséből befolyt összegből. Amennyiben kisebb mértékű követelése lenne 65.112.000,- Ft összegnél, akkor viszont csak annak mértékéig kereshetne kielégítést a felperes az alperes tulajdonában álló siófoki ingatlanból. 

Az egyenes adóssal szembeni felszámolási eljárás befejeződött, az adóst törölték a cégnyilvántartásból. Ezért a felszámolási zárómérleg pontosan tartalmazza a felszámolási eljárás befejezését követően a felperest megillető még fennmaradt tartozás összegét. A felszámolási zárómérleg szerint ez 59.074.471,- Ft „f” kategóriába sorolt tőke,14.820.270,- Ft „g” kategóriába sorolt késedelmi kamat, valamint 100.000,- Ft „f” kategóriába sorolt regisztrációs díj. Ezen összegbe a felszámoló beszámította a felperesei jogelőd részére az adós felszámolási eljárása alatt megfizetett 4.822.758,- Ft összegű megtérülést.
Az alperes szerint az elsőfokú ítélet tévesen tartalmazza, hogy az adós felszámolási eljárását befejező végzés szerint az egyenes adósnak az C.. Zrt. felé fennálló követeléséből a felperes jogelődjére engedményezett 27.537.584,- Ft követelés „vitatott, el nem ismert vagy kifejezetten bizonytalan megtérülésű”. Ezt az alperes által hivatkozott ítéleti indokolás nem tartalmazza, az a felszámolási zárómérlegben található. Ennek azonban jelentősége nincs, hanem annak, hogy a felperes az elsőfokú eljárásban arra hivatkozott, ebből az engedményezett követelésből nem jutott bevételhez (13. sorszám alatti irat), azaz az alperes jogelődje által vállalt keretbiztosítéki jelzálogjog összegénél továbbra is magasabb követeléssel rendelkezik.
Az alperes a Pp. 164. § (1) bekezdése alapján bizonyíthatta volna ennek ellenkezőjét, azonban az elsőfokú eljárásban erre nem került sor. Nem igazolta tehát azt, hogy az C.. Zrt. felé fennálló és engedményezett követeléséből a felperes megtérülést kapott. Ezért helyesen utalt rá az elsőfokú bíróság ítéletében, amennyiben az alperes elleni végrehajtási eljárás során az C.. Zrt. felé fennálló követelésből a felperes bevételhez jut, abban az esetben ezzel az összeggel csökkenteni kell az alperes helytállási kötelezettségének mértékét (összegszerűségét).

Az alperes fellebbezésében hivatkozott arra, hogy a keretbiztosítéki jelzálogjog az általa biztosított hitelezési jogviszony megszűnésével elvesztette funkcióját, már csak közvetlenül a jogviszonyt biztosítja, ezért szükséges a követelés pontos összegének meghatározása. 
Az rPtk. 263. §-ának (1) bekezdése szerint, ha a felek olyan követeléseket biztosítanak jelzálogjoggal, amelyek a zálogszerződésben meghatározott jogviszonyból, vagy jogcímen keletkeznek, illetve keletkezhetnek, a bejegyzésnek a jogviszonyt, vagy jogcímet és azt a legmagasabb összeget is tartalmaznia kell, amelyen belül a zálogjogosult a zálogtárgyból kielégítést kereshet (keretbiztosítéki, jelzálogjog). Ebből következően a keretbiztosítéki jelzálogjog közvetlenül a jogviszonyt biztosítja és csak azon keresztül a meghatározott jogviszonyból, vagy jogcímen keletkezett követeléseket, meghatározott keret erejéig. Ennek következménye, hogy az rPtk. 251. §-ának (4) bekezdésében írt járulékosság elve nem a követelés, hanem a jogviszony tekintetében érvényesül. A jelzálogjog tehát fennállhat anélkül, hogy a jogviszonyból, vagy az adott jogcímen követelés keletkezett volna, de a követelés megszűnése után is fennáll, amíg a biztosított jogviszony vagy jogcím fennmarad. Ezért, ha csak a jogviszonyból eredő követelés engedményezésére kerül sor - a jogviszony átszállása nélkül - a keretbiztosítéki jelzálogjog a követeléssel együtt nem száll át, hanem megmarad a többi, valamint a később keletkező követelések biztosítására.
Más a helyzet azonban akkor, ha a jogviszony megszűnése után történik meg az abból keletkezett követelés átruházása. Ebben az esetben már kizárt, hogy a biztosított jogviszonyból újabb követelések keletkezzenek. A jelzálogjog ez esetben már nem a jogviszony alapján tapad a követeléshez, hanem közvetlenül, mert a keretbiztosítéki jelzálogjog a jogviszony megszűntével elveszti eredeti funkcióját és a megmaradt követelés biztosítására szolgál, míg a zálogkötelezett felelősségének terjedelme a Ptk. 251. §-ának (3) bekezdése szerint e követelés és járulékai összegéhez igazodik.
Mindebből az is következik,  ha a jogviszony megszűnése után a követelés átszáll, a Ptk. 251. §-ának (4) bekezdése és 329. §-ának (1) bekezdése értelmében a zálogjog - elvesztve keretbiztosítéki jellegét - „sima” jelzálogként száll át az új jogosultra. Az engedményező és az engedményes egyébként meg is állapodtak a követelés biztosítékára szolgáló zálogjog átruházásában.

Az elsőfokú eljárásban a felperes módosított keresetében nem hivatkozott az alperes keretbiztosítéki jelzálogjog kötelezettségére és a per tárgyaként jelzálogjog került megjelölésre. Az elsőfokú bíróság helyesen azt vizsgálta, hogy a felperes ténylegesen fennálló követelése mekkora összegű és miután az meghaladta a 65.112.000,- Ft-ot, ezen összegű kielégítésig történő tűrésre kötelezte az alperest. 

Az alperes vitatta a felperes perbeli legitimitását és az engedményezés érvényességét is.
Ha a személyes adós és a zálogkötelezett különböző személy, a követelés lejárta, illetve a kielégítési jog megnyílta után a zálogjogosult választhat, hogy a személyes kötelezett ellen fordul a követelés kielégítése érdekében, vagy a zálogtárgy tulajdonosával szemben, a zálogtárgyból való kielégítési jogát gyakorolja, illetőleg egyidejűleg fordul mindkettővel szemben.
A zálogkötelezett - mint dologi kötelezett - nem követelheti, hogy a jogosult a követelése behajtását előbb a személyes kötelezett ellen kísérelje meg és csak ennek sikertelensége után keressen kielégítést a zálogtárgyból. A dologi adóssal szembeni fellépéshez annyi szükséges, hogy a főadóssal szembeni igényérvényesítés megnyíljon. Az alperes, mint dologi adós a kereset idő előttiségére csak akkor hivatkozhatott volna eredménnyel, ha a felperesnek a személyes kötelezettel szembeni követelése a keresetlevél benyújtásakor még nem vált volna esedékessé. Miután azonban a felperesi jogelődnek a kölcsönszerződés alapján a 2007. szeptember 24-én, míg a bankszámlahitel szerződés alapján 2007. november 22-én lejárt a követelése, ezzel kielégítési joga megnyílt. Ezért nem volt akadálya tehát annak, hogy ezt követően a dologi adóssal (az alperessel) szemben a zálogtárgyból való kielégítés tűrése iránti igénnyel lépjen fel.  
A zálogjog, így a jelzálogjog is járulékos természetű, egy meghatározott pénzkövetelést biztosító mellékkötelezettség, következésképpen létezése és terjedelme a biztosított követeléshez igazodik a fentebb már kifejtettek szerint. Ez azt is jelenti, hogy a biztosított követelés aktuális nagysága határozza meg a zálogjog terjedelmét. Az alperes dologi adósként a teljes fennálló követelésért helytállni tartozik, amely kiterjed a kamatokra, a követelés és a zálogjog érvényesítésének költségeire is (rPtk. 251. § (3) bekezdés, BDT2011. 2461. eseti döntés).
Jelen  perben az a körülmény, hogy az alperesi dologi kötelezettel  szemben csak a személyes kötelezett egyenes adóssal szembeni felszámolási eljárás befejezését követően fordult igényérvényesítéssel a felperes, a perben nem bírt jelentőséggel.
Tény, ha a zálogkötelezettek elleni első jogcselekmény megtételekor a főkötelezettel szemben már megszűnt az igényérvényesítés lehetősége, az igény - a zálogkötelezettség járulékosságából is eredően - a zálogkötelezettel szemben nem érvényesíthető, s ha a főkötelezettel szemben már bekövetkezett a jogvesztés, ez kihat a járulékos kötelezettekre is (EBH2012.,  P.10. elvi döntés - BH2012. 9.). Ez azt jelenti, ha a jogosult csak akkor fordul a zálogkötelezettel szemben, amikor már úgy szűnt meg az egyenes adóssal szemben az igényérvényesítés lehetősége, hogy azt a főkötelezettel szemben elmulasztotta, akkor a zálogkötelezett szabadul a kötelemből.
Ezért az alperes alaptalanul hivatkozott jelen perben arra, hogy a zálogszerződésből szabadult. 
A Ptk. 276. § (2) bekezdése szerint a kezes szabadul, amennyiben a jogosult lemond a követelést biztosító olyan jogáról, amelynek alapján a kezes a rá átháruló követelésre kielégítést kaphatott volna, vagy amennyiben a követelése a jogosult hibájából behajthatatlanná válik. Ez a szabályozás azonban kizárólag a kezességre vonatkozik. A BH2013. 167. számú jogeset eseti döntés is kezességgel, ezen belül speciális állami készfizető kezesség vállalással kapcsolatos. 
A kezességhez hasonló tételes szabályozás a zálogkötelezett szabadulása tekintetében nincs. Jelen esetben nem is a felperes hibájából vált behajthatatlanná a követelése,  igényét a főkötelezett elleni felszámolási eljárásban bejelentette, azonban az csak kisebb mértékben térült meg. Ezt követően fordult a dologi adóshoz, illetve került sor a követelés és biztosítékának engedményezésére. Az ítélőtábla osztja az elsőfokú bíróság álláspontját abban, hogy nincs jelentősége az engedményezéshez kapcsolódó követelést átruházó szerződés becsatolása hiányának. A keresetlevél mellékleteként csatolt felperesi jogelődi nyilatkozatból, a dologi kötelezett értesítéséből megállapítható az engedményezés tartalma, az, hogy a perbeli követelés valamennyi – így az alperest terhelő – biztosítékával együtt került engedményezésre a felperesre. Nincs jelentősége annak, hogy a felek milyen devizanemben jelölték meg a követelést, és nem teszi az engedményezést érvénytelenné az sem, hogy az engedményezési megállapodásban a felperes és jogelődje keretbiztosítéki vagy „egyedi” jelzálogjogot jelöltek meg.    
A felperes  keresetlevélben a keretjelzálog szerződésben megjelölt forint összeg erejéig kérte tűrésre kötelezni az alperest, arra hivatkozva, hogy valójában a tényleges követelése ezt jóval meghaladja. A perben csatolt okiratok bizonyítják, hogy a felperes követelése meghaladja az alperesi jogelőd által vállalt dologi jogi helytállási kötelezettség mértékét, ezért az elsőfokú bíróság helyesen kötelezte a szerződés szerint vállalt mértékig a kielégítés tűrésére.

Amennyiben a siófoki ingatlanra vezetett végrehajtásból  a felperes követelése részben vagy egészben megtérülne, akkor az a jelen perben született marasztalás alapján folyó végrehajtási eljárásban bír jelentőséggel, a végrehajtás során befolyt összeget ott kell elszámolni. 

A fentiek alapján az elsőfokú bíróság fellebbezéssel támadott ítéletét az ítélőtábla a Pp. 253. § (2) bekezdése alapján helybenhagyta.  
A sikertelen fellebbezést előterjesztő alperest az ítélőtábla  a Pp. 78. § (1) bekezdés alapján  kötelezte a másodfokú eljárási költség megfizetésre, amely a jogi képviselettel kapcsolatban felmerült a 32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet 3. § (3)-(5) bekezdései alapján megállapított ügyvédi munkadíj összegéből áll. Az eredménytelen fellebbezést előterjesztő alperes köteles az illetékfeljegyzési joga folytán le nem rótt fellebbezési eljárási illeték megfizetésére a Pp. 78. § (1) bekezdése, a 6/1986. (VI.26.) IM számú rendelet 13. § (2) bekezdés, 15. § (1), (3) bekezdés), valamint az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 60. § (1) bekezdése alapján.

Szeged, 2017. november 23. 

Dr. Hámori Attila s.k.                        Dr. Béri András s.k.                   Dr. Dobler László  s.k.                                                         
a  tanács elnöke	                        előadó bíró	         	                 táblabíró