A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete

Az ügy száma: 	Mfv.I.10.748/2016/6.

A tanács tagjai: . Tallián Blanka a tanács elnöke
                            Dr. Mészárosné dr. Szabó Zsuzsanna előadó bíró
                            Dr. Hajdu Edit bíró
	
A felperes: 	
	
A felperes képviselője: 
                            Dr. Viszló László ügyvéd

Az alperesek: 

Az alperesek képviselője: 
                            Dr. Bocskay Bea jogtanácsos I. rendű
                           
                            Bogsch és Társai Ügyvédi Iroda II. rendű

A per tárgya: 	munkaviszony jogellenes megszüntetése és jogkövetkezményei

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes
	
A másodfokú bíróság neve és a jogerős határozat száma: 
Székesfehérvári Törvényszék 2.Mf.20.054/2016/7.
	
Az elsőfokú bíróság neve és a határozat száma: 
Székesfehérvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 6.M.14/2014/22.

Rendelkező rész 

A Kúria a Székesfehérvári Törvényszék 2.Mf.20.054/2016/7. számú ítéletének a II. rendű alperes részére felperes által fizetendő perköltség összegét 12.500 (tizenkettőezer-ötszáz) forintot meghaladó részében hatályon kívül helyezi, egyebekben az ítéletet hatályában fenntartja.
Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az alpereseknek - tizenöt nap alatt - külön-külön 10.000  (tízezer) forint - 10.000 (tízezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.
A felülvizsgálati eljárásban felmerült 278.000 (kettőszázhetvennyolcezer) forint felülvizsgálati eljárási illeték az államot terheli.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak nincs helye.

Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A felperes 2013. március 19-én munkaszerződéssel létesített munkaerő kölcsönzés céljából határozatlan idejű munkaviszonyt az I. rendű alperessel. A felek 90 napi próbaidőt kötöttek ki. A felperes 2013. március 25-én lépett munkába a kölcsönvevő munkáltatónál, a II. rendű alperesnél, ahol 2006. évtől osztályvezetői beosztást töltött be O.H., aki korábban a felperes élettársa volt, jelenleg pedig a közvetlen felettese lett.
[2]	A munkanapokon O.H. gyakran - eleinte egy rövid időszakon keresztül naponta -, ám egyre csökkenő rendszerességgel ebédelni hívta a felperest, aki ezt nem utasította vissza annak ellenére, hogy - állítása szerint - nem volt kedve ezekhez az együttlétekhez. Emiatt panaszkodott is a közvetlen munkatársának, K.K.I.-nak. Ugyanakkor a felperes többször maga kereste a lehetőséget, hogy bemehessen O.H.-hez az irodájába, olyan esetekben is, amikor a munkavégzés szempontjából ez nem volt indokolt. Az is előfordult, hogy az osztályvezetővel nem a megfelelő stílusban kommunikált, így arra is volt példa, hogy „visszaválaszolt" neki.
[3]	O.H. kérésére K.K.I. 2013. május 29-én elektronikus levél formájában írásbeli értékelést adott a felperes munkájáról, amelyben többféle szakmai és hozzáállásbeli hiányosságokról is beszámolt. H.J. és F.I. csoportvezetők (team leaderek) is kedvezőtlen értékelést adtak ugyancsak e-mailben az osztályvezetőnek a felperes munkájáról.
[4]	A negatív visszajelzések hatására az osztályvezető közvetlen feletteséhez, B.F.-hez fordult és utalt arra, hogy problémásnak ítéli a felperessel való további közös munkavégzést. Ekkor szerzett tudomást arról, hogy a HR osztálytól kapott információ szerint a felperes őt szexuális zaklatással vádolja, majd ugyanezen megbeszélés során B.F. kérdésére azt a választ adta, hogy nem kíván a felperessel együtt dolgozni a továbbiakban kommunikációja, a munkához való hozzáállása, feladatvégzésének minősége miatt.
[5]	Az I. rendű alperes 2013. május 31-én a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (Mt.) 79. §-ának (1) bekezdés a) pontja alapján próbaidő alatti azonnali hatályú felmondással szüntette meg a felperes munkaviszonyát. Ezen munkáltatói intézkedést az I. rendű alperesnél Gy.E. munkaügyi csoportvezető hozta meg, aki az ügyvezető által delegált munkáltatói jogkörrel rendelkezett.
A kereseti kérelem és az alperesek védekezése
[6]	A felperes a keresetében a munkaviszonya megszüntetésének jogellenességére hivatkozással kérte, hogy a bíróság kötelezze az I. rendű alperest az Mt. 82. § (2) bekezdése szerint 12 havi távolléti díjának megfelelő, vagyis 2.280.000 forint kártérítés megfizetésére, amely összeg után késedelmi kamatot is igényelt. A II. rendű alperessel szemben 500.000 forint összegű nem vagyoni kártérítés iránti követelést terjesztett elő a személyiségi jogainak megsértése miatt. Ezen túlmenően kérte, hogy a bíróság kötelezze a II. rendű alperest nyilvános bocsánatkérésre oly módon, hogy a személyiségi jogok megsértését megállapító majdani ítéletet a nála szokásos módon tegye közzé. A nem vagyoni kártérítést is késedelmi kamatokkal terhelten igényelte.
[7]	Indokolásként kifejtette, hogy a kölcsönbeadó munkáltató, tehát az I. rendű alperes a kölcsönvevő, a II. rendű alperes nyomására döntött a munkaviszony próbaidő alatti azonnali hatályú megszüntetéséről. Ennek az intézkedésnek az előzménye az volt, hogy a közvetlen munkahelyi vezetője, O.H. rendszeresen a szexuális ajánlataival zaklatta, majd ezek visszautasításának hatására megszüntette a jogviszonyt.
[8]	Az I. rendű alperes a kereset elutasítását kérte hangsúlyozva, hogy eljárása a vonatkozó jogszabályoknak mindenben megfelelt. Állítása szerint nincs tudomása olyan tényről, amely alapján az Mt. 79. § (1) bekezdés a) pontja szerinti próbaidő alatti azonnali hatályú felmondás jogszerűsége megkérdőjeleződhetne. Rámutatott arra, hogy a kereset egyébként olyan általános megfogalmazásokat tartalmaz, amelyek önmagukban alkalmatlanok a felperes állításainak alátámasztására.
[9]	A II. rendű alperes szintén a kereset elutasítását kérte. Vitatta, hogy a felperes munkaviszonya azért került volna megszüntetésre, mert a közvetlen munkahelyi vezetőjének rendszeres szexuális ajánlatait, zaklatását visszautasította. Hangsúlyozta, hogy az intézkedése egy belső értékelési folyamat eredménye volt, amelynek csak egy része volt a közvetlen felettes véleménye, e személy nincs abban a pozícióban, hogy döntsön a munkaviszony megszüntetéséről. A felperes habár korábban is megtehette volna, csak az azonnali hatályú felmondást követően jelentette be az általa vélt zaklatást. 
Az első- és másodfokú ítélet
[10]	A Székesfehérvári Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 6.M.14/2014/22. számú ítéletével a keresetet elutasította és kötelezte a felperest, hogy tizenöt napon belül fizessen meg az I. rendű alperesnek 139.000 forint, a II. rendű alperesnek pedig 176.350 forint perköltséget. Rögzítette, hogy az eljárási illeték az állam terhén marad.
[11]	Az elsőfokú bíróság ítélete szerint a felperest terhelte annak bizonyítása, hogy az alperesek az Mt. 7. §-ába ütköző joggal való visszaélést valósítottak meg, vagyis hogy a munkaviszony megszüntetés valós indoka az volt, miszerint a felperes közvetlen munkahelyi vezetőjének szexuális ajánlatait visszautasította, és így a személye „kényelmetlenné" vált a munkahelyi vezetője számára. Neki kellett igazolni, hogy a munkáltató a zaklató felettessel szembeni védelem nyújtása és a tényállás objektív feltárása helyett a próbaidő jogintézményével visszaélve szüntette meg a munkaviszonyt.
[12]	O.H. a „belső meghallgatása" során úgy nyilatkozott, hogy eredeti szándéka szerint a munkáját nem megfelelően végző felperest máshova kívánta volna áthelyezni, amikor azonban a tudomására jutott hogy zaklatással vádolja őt, már úgy gondolta, nincs más lehetősége, mint a jogviszony megszüntetés. Megkérdezte az I. rendű alperestől, hogy ilyen esetekben mi a teendő. A tanú ezen előadásából arra lehetett következtetni, hogy a felperes általi, zaklatással vádolása miatti felháborodásában intézkedett a felperes munkaviszonyának megszüntetése érdekében. Mindezt azonban a tárgyaláson tett vallomás nem igazolta. 
[13]	A bíróság előtt tanúként elmondta, hogy K.K.I.-tól, H.J.-tól és F.I.-től kapott negatív írásbeli értékelések alapján jelezte B.F.-nek, hogy a felperessel problémák vannak, és elképzelhető, hogy meg kell válni tőle, mivel amennyiben a a munkához való hozzáállása hosszú távon nem változik, úgy a vele való közös munkavégzés lehetetlenné válik. Előadta továbbá, hogy B.F. hozzá intézett kérdéseire azt válaszolta, miszerint a felperessel a munkahelyi kommunikációja, a munkához való hozzáállása miatt nem kíván együtt dolgozni. Hangsúlyozta, hogy habár a II. rendű alperesnél valóban érdeklődött afelől, hogy mi a menete a kölcsönzött munkaerő „visszaadásának", ám nem kezdeményezte ott sem a felperes jogviszonya megszüntetését. Kifejtette még, hogy B.F.-től tudta meg azt, hogy a felperes zaklatással vádolja, akihez ez az információ a HR osztályról jutott el. Azt követően tehát, hogy B.F. közlése alapján ismertté vált számára, miszerint a felperes zaklatást ró a terhére, az eredetileg szándékolt áthelyezést már nem is tudta volna fontolóra venni, arra már lehetősége sem lett volna, hiszen a felperes ekkor már a HR-nél volt, vagyis kikerült az osztályáról, így erre már nem volt hatásköre. 
[14]	A tanú elmondta azt is, hogy tőle kizárólag B.F. kérdezte meg, hogy kíván-e együtt dolgozni a felperessel, másintézkedésre jogosult személy azonban nem. 
[15]	A fentiek alapján az elsőfokú bíróság arra a következtetésre jutott, hogy O.H.-t, amikor a közvetlen felettesénél, B.F.-nél felvetette a felperes vonatkozásában a munkaviszony megszüntetésének lehetőségét, nem személyes indok, nem bosszúvágy vezérelte, hanem szakmai szempontok alapján jutott erre az elhatározásra. 
[16]	A felperes nem megfelelő munkavégzésének és bizonyos esetekben kifogásolható munkahelyi magatartásának tényét nemcsak a tanú vallomásának további részei támasztották alá, hanem K.K.I. e körben tett előadása, továbbá az általa és H.J., valamint F.I. csoportvezetők által adott írásbeli értékelések, mint okirati bizonyítékok is megerősítették. A munkaviszony megszüntetésről való döntést és ennek következményeként a munkáltatói jognyilatkozat kiállításának módját illetően a bíróság az okiratot ellenjegyző I. rendű alperes alkalmazottja, Gy.E. tanúvallomását értékelte. 
[17]	A felperes a kifejtettekre tekintettel a rá háruló bizonyítási teher ellenére nem tudta igazolni, hogy a jogviszonya megszüntetésére joggal való visszaélés eredményeként került volna sor. A személyiségi jogainak megsértését sem tudta eredményesen bizonyítani, hiszen a zaklatás ténye nem volt megállapítható.
[18]	Nem volt indokolt a felperes ismételt poligráfos vizsgálat iránti indítványa figyelemmel arra, hogy a lefolytatott bizonyítás eredményeként a munkaviszony megszüntetés jogszerűsége eldönthető volt, továbbá a felperes és O.H. már részt vett poligráfos vizsgálaton, annak megismétlése szükségtelen volt.
[19]	A kifejtettek alapján a bíróság úgy ítélte meg, hogy a munkaviszony megszüntetés, illetve az ahhoz fűződő Mt. 82. § (2) bekezdés szerinti jogkövetkezmény tárgyában előterjesztett kereseti kérelem nem alapos, ezért azt elutasította. A fentiekből következik, hogy a II. rendű alperes nyilvános bocsánatkérését kérő kereset sem bizonyulhatott megalapozottnak, így azt is el kellett utasítani. A II. rendű alperessel szemben támasztott nem vagyoni kártérítés iránti kereseti követeléssel összefüggésben a felperesnek kellett bizonyítani azt, hogy a személyhez fűződő jogai megsértése által kárai keletkeztek, e körben azok bekövetkezését és az összegszerűséget is neki kellett igazolni, amelyre nem került sor.
[20]	A felperes fellebbezése folytán eljárt Székesfehérvári Törvényszék 2.Mf.20.054/2016/7. számú ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta, és kötelezte a felperest, hogy fizessen az I. rendű alperesnek 40.000 forint, a II. rendű alperesnek 50.000 forint másodfokú perköltséget. Kimondta, hogy a fellebbezési illetéket az állam viseli.

[21]	A másodfokú bíróság ítélete szerint a munkaviszony az Mt. 79. §-ának (1) bekezdés a) pontja alapján próbaidő alatt bármelyik fél által indokolás nélkül megszüntethető. 
[22]	A lefolytatott bizonyítás eredményeként az elsőfokú bíróság helytállóan jutott arra a következtetésre, hogy a jogviszony megszüntetésére jogosult befolyástól mentesen döntött. Az intézkedés közléséig az I. rendű alperes semmilyen információval nem rendelkezett a felperes által panaszolt zaklatással kapcsolatban, nyilvánvaló, hogy a döntését megelőzően erről külön vizsgálat nem mutatkozott indokoltnak. Ezért az eljárás elmaradását a felperes alaptalanul kifogásolta a jogorvoslati kérelmében, ezzel kapcsolatos felvetései, így a tisztességes eljárás sérelmével kapcsolatos érvei alaptalanok.
[23]	Nincs arra adat a peranyagban, hogy az I. rendű alperes a kölcsönbevevő, generális elvekbe ütköző szándékát észlelve, afölött szemet hunyva, mintegy asszisztált volna a felperes törvénytelen jogviszony megszüntetéséhez.
[24]	A bizonyítási anyag arról tanúskodik, hogy a felperes munkavégzésével, a munkához és a munkatársakhoz való viszonyulásával összefüggésben közvetlen foglalkoztatójának számos kifogása merült fel. Betanítója, K.K.I. az osztályvezető kérésére adott véleményében egyebek mellett azt jegyezte meg, hogy a felperes önállóan nem foglalkozik annyit az elsajátítandó anyagokkal, mint amennyire szükség lenne, észrevételezte továbbá, hogy a kommunikáció részéről a közvetlen munkavállalókkal nem alakult ki. F.I. csoportvezető értékelése szerint a felperes motiválatlan, kevésbé érdeklődő, kommunikációja a kollégáival gyenge, viszonya a „munkahelyi hierarchiához" nem megfelelő. H.J. csoportvezető az osztályvezetőnek címzett véleményében ugyancsak a felperes nem megfelelő hozzáállására utal megjegyezve, hogy sokszor késik, rendszeresen hiányzik, és hamarabb elmegy az oktatásokról. Azon véleményének adott hangot, hogy a felperesre hosszútávon nem számíthat a cég.
[25]	Az elsőfokú bíróság által meghallgatott tanúk és a II. rendű alperes eljárásában beszerzett nyilatkozatokból arra lehet következtetni, hogy a munkatársak döntően a felperestől származóan jutottak információkhoz a zaklatással összefüggésben, az osztályvezető általuk is észlelt, egyértelműen kifogásolható magatartásáról nem tudtak beszámolni. A történések hátterében álló kellő információ hiányában legfeljebb szubjektív benyomásaiknak tudtak hangot adni.
[26]	A felperes esetenként az osztályvezető túlzó közeledéséről tett említést valamely munkatársának, más alkalommal azonban éppen ő kereste a társaságát, és ment be hozzá, nem feltétlenül a munkavégzéshez kötődő okból. A bizonyítékok alapján arra nem lehetett egyértelműen következtetni, hogy az osztályvezető a felperes határozott visszautasítása ellenére zaklatásszerűen közeledett volna a beosztottjához, az viszont tény, hogy a felperes határozott, esetleg a cég vezetése felé intézett tiltakozásának nincs nyoma.
[27]	Amennyiben valamely munkahelyi vezető a beosztottja részéről alaptalan és méltánytalan, a munkahelyi kollektíva előtt tekintélyét csorbító rágalmazását tapasztalja, az ezzel járó bizalomvesztés folytán módjában áll megfontolni a további együttműködést. A felperes a zaklatás tényét nem bizonyította, így részéről nem nyert igazolást, hogy az emberi méltóságát, szexuális önrendelkezését, személyiségi jogait a II. rendű alperes részéről kárigényt megalapozóan megsértették volna. A felperes szubjektív értékítéletének adott hangot azzal kapcsolatban, hogy a közvetlen foglalkoztatója panaszai kivizsgálása keretében bántóan, őt hazugsággal vádolva, méltóságát sértve járt el. E körben konkrét tényállításokat nem tett, általánosságban körülírt hivatkozásai az állítását nem támasztották alá. 

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem 
[28]	A felperes a felülvizsgálati kérelmében - tartalma szerint - a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését, az elsőfokú bíróság ítéletének megváltoztatását, és az alperesek kereset szerinti marasztalását kérte perköltség fizetésre kötelezésük mellett.
[29]	A felperes jogszabálysértésként jelölte meg a Pp. 1. §-át, mivel érvelése szerint különösen a másodfokú eljárás során tapasztalható volt, hogy az eljáró bíróság nem pártatlanul járt el, elfogultan alakította ki álláspontját. A Pp. 206. §-a szerint a tényállást részben helytelenül állapították meg, a Pp. 221. § sérelmével pedig a másodfokú bíróság az ítéletében nem tért ki a teljesség igényével, a felperes által felvetett kérdésekről érdemben nem foglalt állást. Érvelése szerint a törvényszék akkor járt volna el helyesen, ha minimálisan az eljárás megismétlését és kiegészítését rendeli el a  Pp. 252. §-ának megfelelően.
[30]	O.H. tanú nem volt elfogulatlannak tekinthető, mivel ha igazat mondana, akkor bűncselekmény elkövetésével vádolhatná saját magát. K.K.I. pedig megerősítette a felperes előadását, miszerint az osztályvezető állandóan ebédelni hívta a felperest. A felperes neki erről beszámolt, úgy értékelte, hogy a felettese zaklatja.
[31]	H.M. osztályvezető arról számolt be, hogy néhány nappal a munkaviszony megszűnését megelőzően a felperes elmondta, hogy O. szexuális ajánlatot tett neki. A II. rendű alperes által becsatolt meghallgatási jegyzőkönyvek, különösen H.J. elmondása ugyancsak a felperes álláspontját támasztják alá.
[32]	M.ZS. előadása szerint a felperes neki is jelezte, hogy „nyomul rá" a főnöke, a felperes nagyon feldúlt, zaklatott állapotban volt. W.E. pedig előadta, hogy a felperes neki is jelezte az O-nal fennálló helyzetet, azt, hogy a főnöke „bepróbálkozott nála", és a felperes előadásából egyértelműen kiderült, hogy ez mit is jelent.
[33]	A fentiekből a bíróságnak a zaklatás tényére is lehetett volna következtetni, azonban ettől eltérő álláspontra jutott. 
[34]	O.H. a belső meghallgatáson úgy nyilatkozott, hogy először áthelyezni akarta a felperest, de amikor megtudta, hogy zaklatással vádolja őt, inkább az elbocsátás mellett döntött. A tanú ezen előadása alapján arra lehetett volna következtetni, hogy a zaklatással kapcsolatos felháborodás miatt intézte úgy, hogy a felperest elbocsássák.
[35]	O.H. hamisan állítja, hogy B.F. közölte vele, hogy mikkel vádolja a felperes. A jogviszony megszüntetés után ment a felperes a HR osztályra, ahol közölték, hogy egyetlen vezető sem érhető el. H.J. külföldi kiküldetésre pályázott, amelyhez O.H. hozzájárulásához volt szüksége. K.K.I., H.J., F.I. az osztályvezető közvetlen beosztottjai voltak, így nem várható el tőlük, hogy elfogulatlanul tanúskodjanak.
[36]	A bíróság nem tartotta szükségesnek teljesíteni a felperes poligráfos vizsgálat iránti indítványát, mivel álláspontja szerint annak nem lett volna értelme, és a lefolytatott eljárásból a tényállás megállapítható volt. Azt a tényt azonban nem értékelte, hogy a felperes hajlandó lett volna a vizsgálatra, O.H. pedig már nem.
[37]	Az I. rendű alperes gyakorolta a munkáltatói alapjogokat, azaz döntött a munkaviszony létesítéséről, illetve megszüntetéséről. Jelen esetben, figyelembe véve az Mt. általános magatartási követelményeit, a szabályszerű és tisztességes eljárás az lett volna, ha próbaidő alatt megkapja a jelzést, hogy a felperes munkaviszonyát a II. rendű alperes a továbbiakban nem kívánja fenntartani, ekkor meg kellett volna bizonyosodnia annak okáról. Amennyiben így járt volna el, lehetősége lett volna a felperesnek a sérelmei arra hivatott személynek történő elmondására, azaz még a munkaviszony megszüntetését megelőzően kivizsgálható lett volna az ügy.

[38]	Sérti a jóhiszemű és tisztességes eljárás elvét az a magatartás, hogy meg sem próbálták a felperesi álláspontot megismerni, a tényállást konkrétan tisztázni. 
[39]	A II. rendű alperes volt a tényleges foglalkoztató, az ő egyik középvezetője volt a zaklató személy. A II. rendű alperes a kezdetektől éreztette a felperessel, hogy az általa elmondottakat hazugságnak tartja, bár ezt később vitatta a cég jogi képviselője. Kritikátlanul kiállt a zaklató mellett, eltűrte a felperessel szembeni atrocitást. Sérült a felperes becsülethez, emberi méltósághoz fűződő személyiségi joga, amit a Ptk. 2:45. § szabályoz.
[40]	Az I. rendű alperes a próbaidő alatt szüntette meg a felperes munkaviszonyát. Bár a megszüntetést nem kell indokolni, de ennek a jognak a gyakorlása sem ütközhet az Mt. általános magatartási követelményeibe. Jelen esetben elsősorban az Mt. 7. § (1) bekezdésben meghatározott joggal való visszaélés tilalmának megsértéséről van szó.
[41]	A másodfokon eljárt törvényszék ítéletében nem tért ki a fenti, már a fellebbezésben is előadott kérdésekre, a zaklatáson túlmenően az I. és a II. rendű alperes felelősségéről nem foglalt állást, pedig ez a főkérdés, amelynek tisztázása kiemelt jelentőségű.
[42]	A 32/2013. (VIII.22.) IM rendelet a bírósági eljárásban megállapítható ügyvédi költségekről a 3. § (2) bekezdés a) pontja egyértelműen szabályozza a perköltség megállapításának feltételeit. Polgári perben az elsőfokú bírósági eljárásban az ügyvéd munkadíjának a pervesztes felet terhelő összege 10.000.000 forintot meg nem haladó pertárgyérték esetén a pertárgyérték 5 %-a, de legalább 10.000 forint. A II. rendű alperes tekintetében a pertárgyérték 500.000 forint egy konkrétan megjelölt összeg volt, és nem a felperes éves távolléti díja. Figyelembe véve a megjelölt rendelkezést, a kiróható elsőfokú perköltség maximálisan 25.000 forint, a másodfokú perköltség pedig annak fele, azaz 12.500 forint lehetett volna, de az ítéletekben megállapított munkadíjak ettől lényegesen eltérnek. Az első- és a másodfokú eljárás jogszabályba ütközik, így semmis a megállapított perköltség. Ezért a felperes kérte, hogy amennyiben a felülvizsgálati kérelmének nem ad helyt a Kúria, úgy a perköltségek tekintetében hozzon a jogszabályoknak megfelelő határozatot.
[43]	Az I. rendű alperes felülvizsgálati ellenkérelme a jogerős ítélet hatályában való fenntartására irányult a felperes perköltség fizetésre kötelezése mellett.
[44]	Nem nyert bizonyítást az állítólagos zaklatás, szakmai indokok, illetve a felperes munkához való hozzáállása vezetett a munkáltató döntéséhez. A felperes olyan körülményt nem tudott bizonyítani, amely arra utalt volna, hogy a munkáltató részéről a felmondás során jogellenes magatartás valósult volna meg. 
[45]	Az elsőfokú bíróság a bizonyítékokat megfelelően, teljességében értékelte, azokból helytálló következtetést vont le, a másodfokú eljárásban pedig nem merült fel új tény vagy bizonyíték, így újabb bizonyítási eljárás lefolytatásának szükségessége nem merült fel. A másodfokú bíróság a periratok alapján helyes jogi következtetésekre jutott, helytállóan állapította meg a fellebbezés alaptalanságát, és hozta meg az elsőfokú ítéletet helybenhagyó döntést a Pp. idevonatkozó szabályaival összhangban.
[46]	A II. rendű alperes felülvizsgálati ellenkérelme ugyancsak a jogerős ítélet hatályában való fenntartására irányult a felperes perköltség fizetésre kötelezése mellett.
[47]	Álláspontja szerint a felperes semmilyen módon nem bizonyította, hogy sérelmére elkövette volna munkatársa a szexuális zaklatást. A per során O.H. a hamis tanúzás törvényi következményeire való figyelmeztetést követően, illetően a poligráfos vizsgálat során is egyértelműen cáfolta a terhére rótt magatartást.
[48]	A felperes bár korábban is megtehette volna, csak a felmondást követően jelenti be az állítólagos zaklatást a munkáltatónál. A II. rendű alperes tehát nem volt abban a helyzetben, hogy a felmondást megelőzően ezt a körülményt kivizsgálja, vagyis logikailag kizárt, hogy a joggal való visszaélés azáltal valósult volna meg a részéről, hogy a zaklatott munkatárs védelme helyett a próbaidő intézményével visszaélve szüntette volna meg a felperes jogviszonyát.
[49]	A felperes munkahelyi hozzáállásával alapvető problémák voltak, amely jogszerűen vonta maga után a jogviszony próbaidő alatti megszüntetését.
[50]	A II. rendű alperes álláspontja szerint a megítélt perköltségre vonatkozó felülvizsgálati érvelés alaptalan. A Pp. 271. § (1) bekezdés c) pontja szerint ugyanis nincs helye felülvizsgálatnak a jogerős határozatnak csupán a kamatfizetésre, illetve a perköltségre vonatkozó rendelkezései ellen. Hivatkozott a Kúria Pfv.20.457/2015/4. számú határozatára is, amely e jogszabályhely alapján mellőzte a perköltség felülvizsgálatát. A Kúria gyakorlata szerint a perköltséggel kapcsolatos felülvizsgálatnak is feltétele a Pp. 271. § (2) bekezdés szerinti 3.000.000 forintos értékhatár meghaladása, ami a jelen esetben a perköltség vonatkozásában nem teljesült.
A Kúria döntése és jogi indokai
[51]	A felülvizsgálati kérelem részben megalapozott.

[52]	A Pp. 275. § (2) bekezdés alapján a Kúria a jogerős ítéletet csak a felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálhatja felül. A Pp. 272. § (2) bekezdés szerint pedig a felülvizsgálati kérelemben meg kell jelölni azt a határozatot, amely ellen a felülvizsgálati kérelem irányul, azt, hogy a fél milyen tartalmú határozat meghozatalát kívánja, továbbá elő kell adni - a jogszabálysértés és a megsértett jogszabályhely megjelölése mellett -, hogy a fél a határozat megváltoztatását milyen okból kívánja.
[53]	A felülvizsgálati kérelem egymással szorosan összefüggő kötelező tartalmi kellékei tehát a jogszabálysértés és a megsértett jogszabályhely megjelölése, valamint annak kifejtése, hogy a fél a határozat megváltoztatását milyen okból kívánja. Ezen együttes törvényi feltételeknek a fél akkor tesz eleget, ha egyrészt a megsértett jogszabályhelyet konkrétan megjelöli, másrészt pedig a hivatkozott jogszabálysértést tartalmilag is körülírja, az erre vonatkozó jogi álláspontját részletesen kifejti, vagyis a jogszabálysértésre való hivatkozását, indokait is ismerteti. Amennyiben a fél a felülvizsgálati kérelmében több, egymástól elkülönülő jogszabálysértésre hivatkozik, valamennyi hivatkozásának rendelkeznie kell a fent meghatározott tartalmi követelményekkel. A jogerős ítélet több rendelkezése ellen irányuló felülvizsgálati kérelem esetén annak a törvényben előírt tartalmi kellékeket kérelmenként külön-külön kell tartalmaznia, és ezek hiánytalan meglétét is a Kúria külön-külön vizsgálja [1/2016. (II.15.) PK vélemény 4-6. pont].
[54]	A felperes felülvizsgálati kérelme a munkaviszony megszüntetés jogellenessége és jogkövetkezményei vonatkozásában több eljárásjogi szabálysértésre hivatkozott a jogszabályhely felsorolásával. Az egyes jogszabálysértéseket igazoló jogi álláspont részletes kifejtése azonban az egyes jogszabályhelyekre vonatkozóan elmaradt. E követelménynek nem felel meg, ha a fél a jogi érvelését nem a szerinte megsértett jogszabályhelyre vetítve adja elő, a jogi érvelés megtételekor a megsértett jogszabályhelyet nem jelöli meg, azokat egy helyen, egyszerre sorolja fel. Ezért a Kúria csak a fenti követelményeknek megfelelő jogszabálysértésre hivatkozásokat vehette figyelembe.
[55]	A felperes anyagi jogi jogszabálysértésként kizárólag az Mt. 7. §-át jelölte meg a joggal való visszaélés megvalósulását részletezve, így érdemben kizárólag ezen hivatkozás volt vizsgálat tárgyává tehető. Mivel azonban a Pp. 206. §-ának megsértését ezen jogszabályhelyre vetítetten nem adta elő, általánosságban is csak arra hivatkozott, „a tényállás részben helytelenül került megállapításra", ezért az sem volt pontosan tisztázható, hogy mely elemeket találta a tényállás során nem megfelelően értékeltnek. A bíróságok által megállapított tényállás volt így a jelen eljárásban is irányadó. 

[56]	A másodfokú bíróság helyesen fejtette ki, hogy a perben bizonyításra került, miszerint a felperes munkájával, a munkatársakkal való együttműködésében problémák mutatkoztak, így a munkáltató alappal élhetett a munkaviszony megszüntetés lehetőségével próbaidős munkavállalója esetében. Az Mt. 7. §-ának megsértése - bizonyított többlettényállási elem hiányában - nem volt igazolt. 
[57]	A bíróságok helyesen állapították meg azt is, hogy az intézkedés közlésééig az I. rendű alperes nem szerzett tudomást a felperes által állított zaklatásról, így az intézkedés meghozatala előtt a vizsgálat kezdeményezése részéről nem volt indokolt. 
[58]	A felperes a fellebbezésében nem sérelmezte az elsőfokú bíróság által megállapított perköltség összegét, így az jogerőre emelkedett a másodfokú bíróság ítéletének meghozatalát megelőzően. Ebből következően ezen felülvizsgálati érvelés a jelen eljárásnak nem lehetett a tárgya [Pp. 270. § (1) bekezdés, BH1995.163.].
[59]	Helyesen hivatkozott ugyanakkor arra, hogy a II. rendű alperes esetében a pertárgy értéke 500.000 forint volt, és a másodfokú eljárásban a perköltség összegének ehhez kellett igazodnia, amely legfeljebb 2,5 % lehetett. Ebből következően az összeg helyesen 12.500 forint, amelyről a másodfokú bíróság tévesen döntött, így azt a Kúria módosította [Pp. 275. § (4) bekezdés].
A döntés elvi tartalma
[60]	Bizonyított szexuális zaklatás hiányában nem állapítható meg joggal való visszaélés (Mt. 7. §). 
[61]	A munkáját nem megfelelő színvonalon végző, munkatársaival nem együttműködő munkavállaló próbaidő alatti jogviszony megszüntetése emiatt nem jogellenes [Mt. 79. § (1) bekezdés a) pont].

Záró rész
[62]	A kifejtettekre tekintettel a Kúria a jogerős ítéletet a jogalap tekintetében hatályában fenntartotta, míg a perköltség összegét módosította a Pp. 275. §-ának (4) bekezdése szerint.
[63]	A felperes perköltség fizetési kötelezettsége a Pp. 78. §-ának (1) bekezdésén alapul.

[64]	A felperes munkavállalói költségkedvezményére tekintettel a felülvizsgálati eljárási illeték az államot terheli az adott ügyben irányadó 6/1986. (VI.26.) IM rendelet 14. §-a értelmében.

[65]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. §-ának (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.

Budapest, 2017. június 21.

Dr. Tallián Blanka s.k. a tanács elnöke, dr. Mészárosné dr. Szabó Zsuzsanna s.k. előadó bíró, dr. Hajdu Edit s.k. bíró