A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 	Mfv.III.10.300/2017/6.
A tanács tagjai: 	Dr. Zanathy János
	a tanács elnöke
	Dr. Farkas Katalin
	előadó bíró  
	Dr. Magyarfalvi Katalin
	bíró 
A felperes: 
A felperes képviselője: Pál és Kozma Ügyvédi Iroda
Az alperes: 	Nemzetgazdasági Miniszter
Az alperes képviselője: jogtanácsos
A per tárgya: közigazgatási határozat felülvizsgálata
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: alperes
Az elsőfokú bíróság határozatának száma: Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 3.M.44/2016/14.
Rendelkező rész 
A Kúria a Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 3.M.44/2016/14. számú ítéletét hatályában fenntartja.

Kötelezi az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felperesnek 20.000 (húszezer) forint + Áfa felülvizsgálati eljárási költséget.

A felülvizsgálati eljárás illetékét a magyar állam viseli.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
	Tényállás

[1]	A Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal Munkavédelmi és Munkaügyi Szakigazgatási Szerve a 2015. március 24. napján kelt ... számú határozatával megállapította, hogy a munkáltató 2014. november hónapban az indokolásban nevesített 49 fő munkavállalót érintően megsértette a Munka Törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (továbbiakban: Mt.) 97. §-ában foglalt, a munkaidő-beosztás szabályaira vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket. 
[2]	A Nemzetgazdasági Minisztérium a 2015. május 15. napján kelt ... számú határozatával az elsőfokú hatóság határozatát helybenhagyta. A másodfokú hatóság megállapította, hogy a munkáltató megsértette az Mt. 97. § (5) bekezdésében foglaltakat, mely szerint a munkáltató az adott napra vonatkozó munkaidő-beosztást legalább négy nappal korábban módosíthatja, ha gazdálkodásában vagy működésében előre nem látható körülmény merül fel. A munkáltató kollektív szerződéssel nem rendelkezett, így az Mt. 135. § (2) bekezdésének d) pontjában rögzített, az Mt. 97. § (1) bekezdésétől a munkavállaló javára történő eltérésre megengedő szabály nem alkalmazható. A munkáltató rendszeresen folytatott gyakorlata, mely szerint a rendes munkaidőben a tárgynapot megelőző négy napon belül módosította a munkavállalók munkaidő-beosztását és a becsatolt megállapodásokból kitűnően a munkáltató néhány esetet leszámítva nem pihenőnapra, hanem más munkaidőre módosította a munkaidő-beosztásokat, jogellenes volt. 

	A felperes keresete és az alperes ellenkérelme

[3]	A felperes kereseti kérelmében kérte a másodfokú közigazgatási határozat elsőfokú közigazgatási határozatra is kiterjedő hatályon kívül helyezését az Mt. 96. §-a, 97. §-a, 135. §-a és 146. §-a rendelkezéseinek közigazgatási szervek általi megsértése miatt. 
[4]	A felperes érvelése szerint az Mt. 96. §-a alapján - az Mt. 97. §-a szerinti szabályoknak megfelelve - a munkaidő-beosztását a munkáltató egyoldalúan állapítja meg a munkaidőre, a pihenőidőre vonatkozó szabályok figyelembevétele mellett. Az Mt. 96. § (4) és (5) bekezdései az egyoldalúan meghatározott munkaidő-beosztás közzétételéről, illetőleg előre nem látható körülmény esetén annak megváltoztatásáról rendelkeznek. Az Mt. egyetlen rendelkezése sem tiltja vagy korlátozza a perbeli tartalmú megállapodás megkötését. 
[5]	Az alperes ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte határozataiban foglalt jogi és ténybeli indokai fenntartása mellett. Az alperes érvelése szerint az Mt. 96. §-a, 97. §-a, 135. § (2) bekezdése és 43. §-a rendelkezéseit együttesen kell értelmezni. A munkáltatónál a munkaidő-beosztások négy napon belül is módosításra kerültek, amely gyakorlat kollektív szerződés hiányában az Mt. rendelkezéseibe ütközik. Az Mt. 43. §-a csak abban az esetben enged eltérést, ha az a munkavállaló javára történik. A munkáltató az Mt. hivatkozott rendelkezései megsértésével változtatta meg a munkavállalók munkaidő-beosztását. 

	Az elsőfokú ítélet

[6]	A bíróság a másodfokú hatóság határozatát az elsőfokú hatóság határozatára is kiterjedően hatályon kívül helyezte, rendelkezett a perköltség és az illeték viselése felől. 
[7]	A bíróság a közigazgatási hatóság határozatainak, a kereseti kérelemnek és az ellenkérelemnek a részletes ismertetését követően idézte az ügy elbírálásához irányadó - Mt. 96. §, 97. §, 135. § (2) bekezdés c)-d) pont és 6. § - rendelkezéseket, majd a tanúk vallomásait. Megállapította, hogy a négy napon belüli munkaidő-beosztás módosítás a felperesnél ritkán fordult elő, akkor is - minden esetben - a munkavállalókkal való megbeszélést követően. A bíróság álláspontja szerint a váratlan megrendelés esetén lehetősége van a munkáltatónak a munkavállaló munkaidő-beosztásának négy napon belüli módosítására, amely munkáltatói intézkedés visszaéléshez nem vezethet. A bíróság rögzítette: „2014-ben a tervezettnél jóval nagyobb érdeklődés mutatkozott az árcsökkentéssel érintett promóciós termékekre, amellyel előzetesen nem számolt a munkáltató, így a megrendelések teljesítése érdekében szükség volt a műszakok átszervezésére, módosítására". A felperes munkaidő-beosztás módosítás rendszere megfelelt az Mt. 6. §-ában rögzített jóhiszemű és tisztesség, valamint együttműködési kötelezettség elvének. A megállapodás alakilag nem kötött, azonban a kialakult gyakorlat szerint a munkáltató és a munkavállaló is írásban módosítja a munkaidő-beosztást, ezért eljárásuk az Mt. rendelkezéseinek megfelel. A bíróság rámutatott arra is, hogy a perbeli gyakorlat csak akkor felel meg a jogszabályoknak és az együttműködési kötelezettségnek, amennyiben az nem visszaélésszerű, nem munkaszervezési hiányra vezethető vissza, hanem akár a munkavállaló, akár a munkáltató oldalán felmerülő, váratlan és egyedi igényhez, eseményhez igazodik. 

	A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[8]	Az alperes felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és „új határozat hozatalát", másodlagosan a jogerős ítélet hatályon kívül helyezése mellett a bíróság új eljárás folytatására utasítását kérte. 
[9]	Az alperesi érvelés szerint a bíróság az Mt. 96. § (1) bekezdése, 97. § (1) és (5) bekezdései, valamint a 135. § (2) bekezdés d) pontja téves értelmezésével minősítette jogszerűnek a munkavállalók munkaidő-beosztásának négy napon belüli módosítására vonatkozó munkáltatói gyakorlatot. A munkaidő-beosztásokat módosító megállapodások 3. pontja, mely szerint „a módosított munkaidő-beosztás rendes munkaidőnek minősül, a munkavállalót külön díjazás nem illeti meg" jogellenes, sérti az Mt. 107. § a) pontja rendkívüli munkaidőre vonatkozó rendelkezését is. A felperes gyakorlata a négy napon belüli munkaidő-beosztás módosítása és a rendkívüli munkaidőben történő munkavégzés szabályainak mellőzése tekintetében is jogellenes. 
[10]	Az Mt. 97. § (5) bekezdése nem tartalmaz rendelkezést a beosztástól eltérés gyakoriságára vonatkozóan, ezért a bíróság ítéleti megállapítása az annak rendszeressége tekintetében nem releváns, azonban a felperes által becsatolt munkaidő-beosztások módosításáról szóló megállapodások nagy számából okkal lehet arra a következtetésre jutni, hogy ez a munkáltatói magatartás a felperesnél gyakorlat volt. Logikátlan és iratellenes, hogy a bíróság a 2014. év 36. hetére vonatkozó időszakot vette figyelembe annak alátámasztásaként, hogy a munkaidő-beosztások módosítása nem rendszeresen történt, ugyanakkor a 2014. november hónapra becsatolt 49 db megállapodást a rendszeresség alátámasztásaként nem tartotta elegendő bizonyítéknak. A bíróság önmagának ellentmondóan a munkáltató magatartását egyrészt gyakorlatnak minősíti és a jogsértés gyakoriságának tulajdonít jelentőséget a munkáltatói magatartás jogszerűségének megítélése során, másrészről visszaélésszerű magatartásra és munkaszervezési hiányosságokra hivatkozik, mint jogsértést megalapozó tényezőkre. Az alperes álláspontja szerint a munkaidő-beosztások négy napon belüli változtatásának szükségessége munkaszervezési hiányosságokra vezethető vissza. 
[11]	Az alperes kifogásolta, hogy a bíróság a közigazgatási eljárás során meghallgatott tanúk nyilatkozatait csak részben, egyes gondolatokat kiragadva vette figyelembe, amelyek az ítéleti érvelés alátámasztására alkalmasak voltak. Az alperes idézett mind a közigazgatási eljárásban, mind a peres eljárásban meghallgatott tanúk nyilatkozataiból, amelyek alátámasztották a munkáltató gyakorlatát a beosztások négy napon belül történő módosítására.
[12]	A felperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályban tartását kérte, részletesen ismertetve az elsőfokú hatósági határozatot, a felperes fellebbezését, a másodfokú hatóság határozatát, a keresetlevelet, az alperes ellenkérelmét, majd a Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság jogerős ítéletét. A felperes álláspontja szerint a bíróság helytállóan állapította meg, hogy a munkaidő-beosztásra vonatkozó jogszabályi rendelkezések és az együttműködési kötelezettség általános követelményének sérelme nélkül kötötték meg a felek a perbeli megállapodást. 
[13]	A felperes hivatkozott arra, hogy a felülvizsgálati kérelem a Pp. 270. § (2) bekezdése rendelkezéseinek nem felel meg, mivel az alperes nem jelölte meg konkrétan, hogy milyen jogszabálysértésre alapítja kérelmét, a határozat megváltoztatását milyen okból kívánja, a Pp. 339. §-a és az Mt. 96.-97. §-a, valamint 135. § (2) bekezdés d) pontja megjelölésével az ítélet felülmérlegelését kérte (Pp. 206. § (1) bekezdés). 
[14]	A felperes érvelése szerint az Mt. 96. § (1) bekezdése, 97. § (1) és (5) bekezdései, valamint 135. § (2) bekezdés d) pontja nem zárja ki és nem is korlátozza annak jogszerű lehetőségét, hogy a munkavállalóval közölt munkabeosztás a munkáltató és a munkavállaló megállapodásával négy napon belül módosításra kerüljön. Az Mt. 96. § (1) bekezdése nem a konkrét munkaidő-beosztásról rendelkezik, ezért a már közölt munkaidő-beosztás módosítása a hivatkozott jogszabályhelyet nem sértheti. Az Mt. 97. § (1) bekezdése a közigazgatási eljárás tárgyát nem képezte, így sem a közigazgatási határozatok jogszerűségét, sem a jogerős ítélet jogszabálysértését nem alapozhatja meg. Az Mt. 43. §-a és a 97. § (5) bekezdése egybevetéséből következően a munkaszerződésben vagy a felek megállapodásában csak a munkavállalóra kedvezőbb feltételek köthetők ki, az Mt. 43. §-a sem zárja ki a perbeli megállapodások megkötésének lehetőségét, azonban a felek megállapodásának meg kell felelnie az Mt. 6. § rendelkezésének is. 
[15]	A felperes álláspontja szerint az alperes az Mt. 107. § a) pontja megsértésére sem a közigazgatási, sem a bírósági eljárásban nem hivatkozott, a közigazgatási határozatok sem tartalmaznak ezzel kapcsolatos kötelezést, ezért ezen alperesi hivatkozás egyrészről nem képezheti a felülvizsgálati eljárás tárgyát, másrészről érdemében sem helytálló.
[16]	A felperes kiemelte, hogy a tanúk nyilatkozatai nem támasztották alá - a bíróság is erre a következtetésre jutott -, hogy a felperesnél minden napos gyakorlat lett volna a munkaidő-beosztások négy napon belüli megállapodással történő módosítása. A közigazgatási eljárásban a hatóság csak egy hónapot vizsgált, ezért rendszerességről nem is lehet beszélni. Bizonyítást nyert, hogy a munkaidő-beosztások módosítására több együttes, előre nem látható körülmény vezetett, ezért az alperes alaptalanul hivatkozott - megsértett jogszabályhely megjelölése nélkül - a megállapodások megkötésének okaként munkaszervezési hiányosságra. A bíróság a Pp. 206. §-a megsértése nélkül állapította meg, hogy a 2014. év 48. hetére eső munkaidő-beosztás módosítások oka nem munkaszervezési hiányosság, hanem a tervezettnél jóval nagyobb mértékű megrendelés növekedés volt. Az alperes a tanúvallomásokból kiemelt egyes részleteket, amelyek azonban nem támasztják alá a Pp. 206. § (1) bekezdése bíróság általi megsértését. A bizonyítékok felülmérlegelésének a felülvizsgálati eljárásban nincs helye (BH 2001.197.; BH 2002.29.). 

	A Kúria döntése és jogi indokai

[17]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott az alábbiak szerint.
[18]	A Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (2) bekezdésében írt keretek között vizsgálta felül. 
[19]	Az alperes felülvizsgálati kérelmében a Pp. felsorolt rendelkezései mellett az Mt. 96. § (1) bekezdése, 97. § (1) és (5) bekezdése, 135. § (2) bekezdés d) pontja téves értelmezését is állította, ezért az ítélet érdemi felülbírálatra - a felperes érvelésével ellentétben - alkalmas. 
[20]	A munkaügyi bíróság érdemben helytálló döntést hozott, azonban a jogerős ítélet indokolásában foglalt levezetéssel, a bíróság jogértelmezésével a Kúria nem értett egyet. A felülvizsgálni kért közigazgatási határozat a következő indokok alapján jogszabálysértő: 
[21]	Az elsőfokú hatóság a munkaügyi ellenőrzésről szóló 1996. évi LXXV. törvény (továbbiakban: Met.) 3. § (1) bekezdés f) pontja alapján a munka- és pihenőidőre, a munkaviszonyra vonatkozó szabályban előírt rendelkezések foglalkoztató általi vizsgálata körében megállapította, hogy a felperesi munkáltató 2014. november hónapban az indokolásban nevesített 49 fő munkavállaló tekintetében az Mt. 97. §-a, a munkaidő-beosztás szabályaira vonatkozó rendelkezéseit megsértette. A másodfokú hatóság az elsőfokú hatóság határozatát azzal hagyta helyben, hogy az Mt. 135. § (2) bekezdés d) pontja a 97. § (1) bekezdéstől való eltérést kollektív szerződés hiányában nem enged, a munkáltató megszegte az Mt. 97. § (5) bekezdése munkaidő-beosztás módosítás szabályait. 
[22]	A felek között a vita tárgyát mindenekelőtt az képezte, hogy az Mt. 97. § (5) bekezdésében foglalt, a munkaidő-beosztás módosítását korlátozó rendelkezésektől - mely szerint „a munkáltató az adott napra vonatkozó munkaidő-beosztást, a gazdálkodásában vagy működésében előre nem látható körülmény merül fel, legalább négy nappal korábban módosíthatja" - a munkaviszonyban álló felek megállapodása alapján el lehetett-e térni. 
[23]	Az Mt. XI. fejezet „A munka- és pihenőidő" cím alatti 86. §-134. §-aiban foglaltaktól való eltérést a törvényhozó az „Eltérő megállapodás" alcím alatti 135. §-ban szabályozta, melynek  (1) bekezdése a kogens szabályokat sorolja fel, amelyektől a felek megállapodása és kollektív szerződés sem térhet el, a (2) bekezdése pedig azokat a szabályokat, amelyektől kollektív szerződésben és kizárólag a munkavállaló javára lehet eltérni (a (3) bekezdés a rendkívüli munkaidőre, a (4)-(6) bekezdések a jelen ügytől eltérő tárgyú és személyi körre vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz).
[24]	A 135. § (2) bekezdés szerinti korlátozás a munkaidő-beosztásra vonatkozó szabályok közül a közigazgatási határozatban felhívott 97. § (1) bekezdését - mely rendelkezés azokat a tényezőket határozza meg, amelyeket a munkáltató a munkaidő-beosztása során köteles figyelembe venni - érinti. E szabálytól a 135. § (2) bekezdés d) pontja szerinti eltérés lehetősége azt jelenti, hogy a munkaidő-beosztásnak kollektív szerződésben történő szabályozása esetén - figyelemmel arra, hogy a munkaidő-beosztás jogával a 96. § (2) bekezdés szerinti átengedés esetén a munkavállaló is élhet, illetve ettől függetlenül is -, a munkaidő-beosztás meghatározásakor a munkavállalókra kedvezőbb további szempontok is érvényre juttathatók. 
[25]	Az Mt. 97. § (5) bekezdése a (4) bekezdés szerint már közölt munkaidő-beosztás utólagos módosításának feltételeit határozza meg akként, hogy a munkáltatónak az adott napra vonatkozó beosztás (legalább 4 nappal korábban történő) módosítására ad lehetőséget, ha a gazdálkodásban vagy a működésben előre nem látható körülmény merül fel. A fenti rendelkezést tartalmazó 97. § (5) bekezdése a 135. §-ban felsorolt rendelkezések között nem szerepel, ami azt jelenti, hogy a felek eltérő megállapodását a törvényhozó a 135. §-ban nem zárta ki és nem korlátozta. A 97. § (1) bekezdése a munkaidő-beosztás alapvető elveit tartalmazó, a munkavállalók lényeges jogai (egészséges és biztonságos munkavégzés) védelmét és a munkáltató gazdasági érdekeit érvényre juttató szabályát - az alperes jogértelmezésével szemben - nem lehet kiterjesztően, a 97. § (5) bekezdésére is kiterjedően értelmezni. Az alkalmazott, fentiekben ismertetett szabályozási technika alapján egyértelmű, hogy a törvényhozó azokon a területeken, ahol a kollektív szerződésben vagy a munkavállalóval történő megállapodástól való eltérés lehetőségét korlátozni akarta, ott pontosan - szakasz és bekezdés megjelölésével - meghatározta az adott szabályt, amelyek között a 97. § (5) bekezdése nem szerepel. Mindebből az következik, hogy a munkaidő-beosztás módosítását a felek megállapodása alapján a 97. § (5) bekezdésében foglalt indokok és az ott meghatározott határidő vonatkozásában az Mt. 135. § rendelkezései nem zárják ki. Ez azonban nem jelenti a megállapodás „korlátlanságát", az egészséges és biztonságos munkavégzés feltételeinek biztosítására irányuló, a munka- és pihenőidőre vonatkozó szabályokban írt kötelezettségeit a munkáltató az ilyen tartalmú megállapodások megkötésekor is köteles betartani, a megállapodások nem sérthetik az Mt. más, a munkavállalók szabad rendelkezési jogát biztosító, vagy a munka díjazására vonatkozó szabályokat sem. 
[26]	Peradat, hogy a felperesi munkáltatónál a művezetők készítik, hathavi munkaidő-keret (októbertől-márciusig) figyelembevételével a munkaidő-beosztásokat, amelyek kihirdetése egy hétre előre a helyben szokásos módon, az üzemcsarnok faliújságára kifüggesztve történik. A változásokról is ilyen módon tájékoztatják, értesítik a munkavállalókat. Ha a munkaidő-beosztás módosításának szükségessége merül fel, a tárgynapot megelőző négy napon beül a művezetők szóban, személyesen tájékoztatják az érintett munkavállalókat, majd kölcsönös megállapodásukat írásba foglalják a módosítást megelőzően. Amennyiben az adott napra vonatkozóan módosítják a felek a munkaidő-beosztást, úgy a szóbeli tájékoztatás után az írásbeli megállapodást utólagosan írják alá. A munkaidő-beosztás módosítására a munkáltató formanyomtatványt rendszeresített, amely az eredeti munkaidő-beosztás mellett a kölcsönös megállapodással módosított munkaidő-beosztást is tartalmazza. 
[27]	A felperes által kezdeményezett munkaidő-beosztás módosítás elfogadásának indoka kölcsönös engedékenység volt, a munkavállaló is kérhette, hogy a munkáltató engedélyezzen eltérést a beosztástól. A munkáltató és a munkavállaló kapcsolatában kialakult egy kölcsönös rugalmasság, amelyre tekintettel a munkavállaló is nyitott volt a beosztástól való eltérésre, ha azt a felperesi munkáltató kérte. A tanúvallomások (Piszmán József, Tóth László, Bukovszki Imre) alátámasztották azt is, hogy a munkáltató által kezdeményezett, a hatóságok által vizsgált az előzetes beosztástól eltérő munkavégzés minden esetben, az erről szóló megállapodások utólagos írásba foglalása esetén is a felek megállapodásán alapult. Az érintetteknek lehetőségük volt arra, hogy azt visszautasítsák, arra nézve, hogy a felperes ezen munkavállalókkal szemben szankciókat alkalmazott volna vagy retorziót helyezett volna kilátásba, nem merült fel adat. 
[28]	A munkaidő-beosztás módosításához kapcsolódó díjazás jogszerűsége, ahogyan azt a másodfokú hatóság is kihangsúlyozta határozatában nem képezte az ellenőrzés tárgyát, ezért ezt - helyesen - a munkaügyi bíróság sem vizsgálta és a felülvizsgálati eljárásnak sem képezheti a tárgyát. Az alperes helytállóan hivatkozott arra, hogy a munkaügyi bíróság által vizsgált és értékelt körülményeknek, rendszerességnek a felek közötti vitás kérdések eldöntése szempontjából nem volt jelentősége.
[29]	Az alperes felülvizsgálati kérelmében hivatkozott a felek megállapodásának Mt. 107. § a) pontjába ütközésére., azonban ezen jogszabályhely felperes általi megsértését a hatóságok nem állapították meg, a felülvizsgálni kért határozatok sem tartalmaznak ezzel kapcsolatos kötelezést és az alperes sem hivatkozott a peres eljárásban ennek megsértésére. 
[30]	A Kúria - a Pp. 270. §-a és a 275. §-a értelmezése során - számos határozatában (BH 1996.362.; KGD 2000.149.; Mfv.III.10.583/2014/4., stb.) rámutatott, hogy a felülvizsgálati eljárás rendkívüli perorvoslati eljárás, abban nem lehet hivatkozni új jogcímre, illetve megjelölni olyan új jogszabálysértést, amelyre a fél a felülvizsgálati eljárást megelőző bírósági szakban nem hivatkozott. A rendkívüli perorvoslatnak csak olyan téves jogi álláspont vagy mulasztás szolgálhat alapjául, amely az eljárás korábbi szakaszaiban is a per tárgya volt. Amely kérdéssel ugyanis a korábban eljárt bíróságok erre irányuló kérelem hiányában nem foglalkozhattak, azzal kapcsolatban jogszabálysértést sem követhettek el. Mindezekre figyelemmel a Kúria a felülvizsgálati kérelem Mt. 107. § a) pontja bíróság általi megsértésének vizsgálatát mellőzte. 
[31]	Az alperes a jogerős ítélet Pp. 206. §-ába ütközését a tanúvallomások értékelése körében állította és a bíróság egyéb bizonyíték értékelési tevékenységét, így például a munkaidő-beosztás módosításának okaira, körülményeire vonatkozó megállapításait is támadta. 
[32]	A Pp. 206. § (1) bekezdése szerint a bíróság a tényállást a felek előadásának és a bizonyítási eljárás során felmerült bizonyítékoknak az egybevetése alapján állapítja meg, a bizonyítékokat a maguk összességében értékeli és meggyőződése szerint bírálja el. 
[33]	A Kúria töretlen gyakorlata értelmében (BH 1995.193., BH 1999.44., BH 2012.199.) a bizonyítékok mérlegelésén alapuló ítélet felülvizsgálattal eredményesen csak akkor támadható, ha a bizonyítékok mérlegelése okszerűtlen vagy iratellenes volt, a felülvizsgálati eljárás keretében a bíróság mérlegelési körébe tartozó kérdés általában nem vizsgálható és nincs lehetőség a bizonyítás adatainak újabb egybevetésére és értékelésére sem. A Pp. 206. § (1) bekezdése megsértésére alapított felülvizsgálati kérelem csak akkor lehet eredményes, ha a jogerős ítéletben megállapított tényállás iratellenes, illetőleg a bíróság a bizonyítékokat - azok egybevetése során - nem a maguk összességében értékelte és ennélfogva a megállapított tényállás nyilvánvalóan okszerűtlen, vagyis lényeges logikai ellentmondást tartalmaz (Mfv.III.10.553/2013/7., Mfv.III.10.136/2015/8., Mfv.III.10.056/2014/6.). A jogerős ítélet ilyen fogyatékosságban nem szenved. Az alperes a tanúk nyilatkozataiból részeket emelt ki, amelyek nem alkalmasak arra, hogy a bíróság bizonyíték értékelését megcáfolják. 
[34]	Mindezekre figyelemmel a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (3) bekezdése alkalmazásával - az indokolás részbeni módosításával - hatályában fenntartotta.

	A döntés elvi tartalma

[35]	A munkaidő-beosztás módosítását a felek megállapodása alapján az Mt. 97. § (5) bekezdésében foglalt indokok és az ott meghatározott határidő vonatkozásában az Mt. 135. § rendelkezései nem zárják ki. Ez azonban nem jelenti a megállapodás „korlátlanságát".

	Záró rész

[36]	A Kúria a felperes felülvizsgálati eljárásban felmerült költségét 20.000 (+ Áfa) forintban állapította meg a Pp. 78. § (1) bekezdése és a 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet alapján. 
[37]	A felülvizsgálati eljárás illetékét az Itv. 5. §-a alapján a magyar állam viseli.
[38]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet tárgyaláson kívül bírálta el (Pp. 274. § (1) bekezdés). 

	Budapest, 2018. március 21.

	Dr. Zanathy János s.k. a tanács elnöke, Dr. Farkas Katalin s.k. előadó bíró, Dr. Magyarfalvi Katalin s.k. bíró 

	A kiadmány hiteléül:

	tisztviselő