TATABÁNYAI TÖRVÉNYSZÉK
1.Pf.20.169/2017/4. 

A Tatabányai Törvényszék, mint másodfokú bíróság dr. Martin Mihály ügyvéd (………………………...) által képviselt …………. (…………………………..) I. r. és ……………….. (……………………………...) II. r. felpereseknek, a Neiger,  Kókai, Papp Ügyvédi Iroda (eljáró ügyvéd: dr. Kókai Judit; …………………………….....) által képviselt ……………... (…………………..) alperessel szemben tartozás megfizetése iránt indított perében a Tatabányai Járásbíróság 2017. április 20. napján meghozott 2.P.20.773/2014/43. számú ítéletével szemben az alperes által 44. sorszám alatt előterjesztett fellebbezés folytán megtartott nyilvános fellebbezési tárgyaláson meghozta a következő

ítéletet:

A törvényszék az elsőfokú bíróság ítéletének nem fellebbezett rendelkezését nem érinti, fellebbezett rendelkezését megváltoztatja és a felperesek keresetét egészében elutasítja.

Mellőzi az alperes perköltség megfizetésére kötelezését.

Kötelezi a felpereseket személyenként 298.790,- Ft (kettőszáz-kilencvennyolcezer-hétszázkilencven forint) + 27 % Áfa elsőfokú perköltség alperes részére történő megfizetésére.

Kötelezi továbbá a felpereseket személyenként 330.503,- Ft (háromszázharmincezer-ötszázhárom forint) másodfokú perköltség megfizetésére az alperes részére.

Az ítélettel szemben fellebbezésnek nincs helye.
 
Indokolás

A törvényszék által irányadónak tekintett tényállás szerint a T…….. belterületi kivett meddőhányó megjelölésű …./. hrsz. alatt nyilvántartott ingatlan, a T…….. belterületi kivett beépítetlen terület megjelölésű …. hrsz. alatt nyilvántartott ingatlan és a ……... külterületi …./.. hrsz.-ú kivett agyaggödör megjelölésű ingatlan az I-II. r.  felperesek 1/2-1/2 arányú közös tulajdonát képezi. 

Az ingatlanok 1/1 arányú tulajdonjogát az I. r. felperes szerezte meg az É.-d. ………………………….. Rt.-vel, mint eladóval 2002. május 31. napján megkötött adásvételi szerződés alapján, az ingatlanügyi hatóság az I. r. felperes tulajdonjogát a …../2002.07.02. számú határozatával jegyezte be az ingatlan-nyilvántartásba. 
Az I. r. felperes a T…….. belterületi …./. hrsz.-ú, a …. hrsz.-ú és a T…….. külterületi …./.. hrsz.-ú ingatlanokon fennállt 1/1 tulajdoni hányadából 1/2-1/2 tulajdoni hányadokat adásvétel jogcímén átruházott a II. r. felperesre. A II. r. felperes 1/2-1/2-1/2 tulajdoni hányadait az ingatlanügyi hatóság az ….../2003.11.20. számú határozatával jegyezte be az ingatlan-nyilvántartásba. 

Az É.-d. ………………………….. Rt., mint eladó és az I. r. felperes, mint vevő között 2002. május 31. napján megkötött adásvételi szerződésben az I. r. felperes tudomásul vette az eladó arra vonatkozó tájékoztatását, hogy az ingatlanokat a …………….. (jelen per alperese) használja, használati joga 2004. december 31. napjáig a T.-i       Erőmű tevékenységével összefüggésben keletkezett pernye elhelyezésére vonatkozik. A szerződésben a felek rögzítették, hogy az alperes a használatot követően a területet a T.-i     i Városi Tanács VB. ...-…./….. számú határozata alapján 2006. december 31. napjáig köteles rekultiválni a bányakapitányság által jóváhagyott rekultivációs terv szerint, s e tevékenységet a mindenkori tulajdonos köteles térítésmentesen tűrni.

Az I. r. felperes, mint vevő vállalta, hogy amennyiben a rekultiváció teljes befejezése előtt tovább értékesíti az ingatlanokat, úgy az adásvételi szerződésben biztosítani fogja az alperes, illetve megbízottja számára a rekultiváció elvégzésének lehetőségét a szerződésben megjelölt határidőig. 
Az adásvételi szerződés 7. pontjában a szerződő felek megállapodtak abban, hogy a vevő a tulajdonjog megszerzésének időpontjától kezdődően viseli az ingatlan fenntartásával kapcsolatos költségeket, közterheket – így a helyi adókat – és élvezi az ingatlan hasznait. 

A T…….. belterületi kivett ipartelep megjelölésű …./.. hrsz.-ú ingatlan tulajdonjogát az I-II. r. felperesek 1/2-1/2 arányban adásvétel jogcímén szerezték meg az É.-d……………………………. Zrt. „v.a.”-val kötött szerződés alapján. Tulajdonjogukat az ingatlanügyi hatóság a …../2004.01.12. számú határozatával jegyezte be az ingatlan-nyilvántartásba. 
A T…….. belterületi kivett ipartelep megjelölésű, …./.. hrsz. alatt nyilvántartott ingatlan 1/1 arányú tulajdonjogát az I. r. felperes a K……………………………………………………. Kft. „f.a.”-val kötött adásvételi szerződés alapján szerezte meg 2000 évben, 1/1 arányú tulajdonjogát az ingatlanügyi hatóság a …../2000.07.04. számú határozatával jegyezte be az ingatlan-nyilvántartásba. Az I. r. felperes az ingatlanon fennálló 1/1 tulajdoni hányadából 1/2 tulajdoni hányadot a II. r. felperesnek értékesített. A II. r. felperes ½ arányú tulajdonjogát az ingatlanügyi hatóság a …../2004.2003.11.20. számú határozatával jegyezte be az ingatlan-nyilvántartásba. 

A T……...külterületi kivett út megjelölésű …./.. hrsz.-ú ingatlanon az I. r. felperes 2000 évben a K……………………………………………………. Kft.-vel kötött adásvételi szerződés alapján, a T…….. külterületi …./.. hrsz. alatt nyilvántartott kivett ipartelep megjelölésű ingatlanon 2000 évben az É.-d. ………………………….. Zrt. „v.a.”-val kötött adásvételi szerződés alapján szerzett tulajdonjogot, majd az ingatlanokon fennálló 1/1-1/1 tulajdoni hányadaiból 1/2-1/2 tulajdoni illetőségeket értékesített a II. r. felperesnek.
A II. r. felperes ingatlanokon szerzett ½-1/2 tulajdoni hányadokon fennálló tulajdonjogát az ingatlanügyi hatóság a …../2004.2003.11.20. számú határozatával jegyezte be az ingatlan-nyilvántartásba. 

Az I. r. felperes és az É.-d. ………………………….. Rt. között 2002. május 31. napján létrejött adásvételi szerződéssel érintett T…….. …./.. hrsz.-ú, …. hrsz.-ú és …./. hrsz.-ú ingatlanok rekultivációját az alperes a V.-i      Bányakapitányság  által 2003. június 18. napján meghozott …../….. számú határozattal jóváhagyott tájrendezési terv alapján kezdte meg. A bányakapitánysági határozat előírta az övárok palahányó csatornába történő bekötéséhez szükséges vízjogi engedély beszerzését. A tájrendezés befejezésének legkésőbbi időpontját e terv alapján 2006. december 31. napjában határozta meg. 

Az alperes a tájrendezési terv engedélyezett határidejéig nem fejezte be a teljes tájrendezést, a felső humuszos réteg felhordásának csupán 10 %-a készült el, s a biológiai rekultivációt el sem kezdte, ezért az alperes a teljesítési határidő módosítását kezdeményezte, de ahhoz az ingatlanok tulajdonosai – a felperesek – nem járultak hozzá. 
Az alperes a határidő módosítását kezdeményezte a V.-i      Bányakapitányságnál.
A V.-i      Bányakapitányság határidő módosítást engedélyező …././….. számú határozata ellen benyújtott felperesi fellebbezés folytán a M.B………….. Hivatal a határozatot az …././….. számú határozatával megsemmisítette. 

Ezt követően az alperes egyeztetéseket kezdeményezett a rekultivációval érintett ingatlanok tulajdonosaival, így az I-II. r. felperesekkel, akik kérték, hogy az alperes a tájrendezési tevékenységet terjessze ki a tulajdonukban lévő szomszédos T…….. külterületi …./.. és …./.. hrsz.-ú ingatlanokra is annak érdekében, hogy a kialakítandó új tájrendezett térszín egységes legyen ezeken a rekultivációval érintett területeken. Mindez a tájrendezési terv módosítását szükségeltette.

Az alperes a volt T…….., V/c külfejtés tájrendezésére ../…./.. számon az ingatlantulajdonosokkal történő egyeztetést követően új módosított tervet készített. 

A peres felek között 2007. november 8. napján létrejött megállapodásban rögzítették, hogy a kőfejtés megszűnését követő tájrendezés az I-II. r. felperesek tulajdonában álló, T…….. külterületi …./.., …./.., …./.. hrsz.-ú, a …. hrsz.-ú és a …./. hrsz.-ú ingatlanok területét érinti. A megállapodásban utaltak a ../…./.. számú, az ingatlantulajdonosokkal történő egyeztetésen alapuló új módosított terv elkészítésére. 
Az I-II. r. felperesek akként nyilatkoztak, hogy az új tájrendezési tervet megismerték, azt kézjegyükkel ellátták, s a megállapodás aláírásával kikötések nélkül hozzájárulnak ahhoz, hogy az alperes, vagy az általa megbízott vállalkozó a rekultivációs munkákat a tulajdonukban álló ingatlanokon a tervben rögzítettek alapján a jogerős bányakapitánysági határozat szerint elvégezze. 

A V.-i      Bányakapitányság a a 2008. október 30. napján meghozott …./../….. számú határozatával az alperes által 2008. március 31. napján benyújtott módosított tájrendezési műszaki üzemi tervet jóváhagyta, a Palahányó-patakba történő csapadékvíz bevezetés vízjogi engedélyének megszerzésére szabott határidőt 2009. június 15. napjáig. 

Az alperes a módosított rekultiváció elvégzését, befejezését 2010. április 15-i határidővel vállalta, utóbb a határidőt 2010. december 31. napjáig határozták meg. 
Az alperes tájékoztatta a felpereseket arról, hogy a műszaki tájrendezést 2009. október 9. napján, a biológiai rekultivációt 2009. november 18. napján befejezte, a munkálatok befejezését azonban nem jelenthette készre a bányafelügyeletnek, mert a vízjogi engedélyköteles övárok nem készült el. 

A bányafelügyelet 2011. augusztus 9. napján ellenőrzést tartott T…….. V/c külfejtés területén, s annak során megállapította, hogy a terület rendezett, füvesedett, a tájba beilleszkedik, külfejtés nyomai nem láthatóak. 

A vízjogi engedélyezés során szükségessé vált az érintett ingatlantulajdonosoktól tulajdonosi hozzájárulás beszerzése, az övárok által elfoglalt terület vonatkozásában szolgalmi megállapodás megkötése. A szolgalmi megállapodások aláírása, a tulajdonosi hozzájárulás beszerzése elhúzódott. Az É.-d. ……………………………………………... Hatóság a 2011. szeptember 29. napján meghozott .-….-../….. számú határozatával adta meg a vízjogi létesítési engedélyt. 
Ezt megelőzően az alperes 2012. augusztus 2. napján kelt levelében tájékoztatta a II. r. felperest, hogy a tájrendezésre kötelezett területek tereprendezése és biológiai rekultivációja elkészült, 2012 tavaszán megépült a csapadékvizek rendezett elvezetéséhez hatóság által előírt övárok-rendszer is, s a jogerős övárok vízjogi üzemeltetési engedély kiadását követően kerül abba a helyzetbe az alperes, hogy a rekultivációt a V.-i      Bányakapitányság felé készre jelentse. 

A vízjogi engedély birtokában elkészült övárok-rendszer műszaki átadás-átvételére 2012. május 29. napján került sor. 

Az É.-d. ……………………………………………... Hatóság a 2013. január 8. napján meghozott ...-./….. számú határozatával az övárok üzemeltetésére vízjogi üzemeltetési engedélyt adott. 
A vízjogi üzemeltetési engedély egy példányát megküldte a felpereseknek. 

Az alperes 2013. február 28. napján a V.-i      Bányakapitányság felé a T…….., V/c külfejtéses bányaterület rekultivációját készre jelentette.
A bányakapitányság a rekultivációval érintett területeken elvégzett nyíltárkos rétegrend és rétegvastagság meghatározást követően 2013. december 16. napján .../….-../….. szám alatt igazolta, hogy a T…….. belterületi …./., …. hrsz.-ú, a T…….. külterületi …./.., …./.., …./...hrsz.-ú ingatlanokat érintő területen a tájrendezési munka elvégzésre került. A határozat 2014. január 7. napján emelkedett jogerőre.
Megállapította, hogy a tájrendezést követően a tulajdonosok az érintett ingatlanokkal szabadon rendelkeznek. 

A felperesek a rekultivációval érintett területeket ezt követően 2014. január 7. napjával birtokba vették, erről az alperest értesítették és felszólították, hogy a birtokbavételig esedékessé vált, 2012-2014 években a helyi adóhatóság által kiszabott mindösszesen 13.252.830,- Ft telekadót a részükre fizesse meg. 
Az alperes a teljesítést megtagadta. 

Az I-II. r. felperesek a Tatabányai Járásbírósághoz 2014. június 5. napján benyújtott, alperessel szemben előterjesztett keresetükben kérték az alperes kötelezését az I. r. felperes javára 6.625.415,- Ft, a II. r. felperes javára 6.625,415,- Ft tőke és ezen tőkeösszegek után 2014. június 1. napjától számított törvényes késedelmi kamat, valamint perköltség megfizetésére. 

A keresetükben előadták, hogy 1/2-1/2 arányban tulajdonosai a t……..i …./. hrsz.-ú, …./.. hrsz.-ú, …./.. hrsz.-ú, 2503 hrsz.-ú, a T…….. külterületi …./.., …./.., …./.. hrsz.-ú ingatlanoknak. 
Előadták, hogy a t……..i …./.. hrsz.-ú, a …. hrsz.-ú és a …./. hrsz.-ú ingatlanok birtokába nem léptek, minthogy az ingatlanok használatának joga 2006. december 31. napjáig az alperest illette. Előadták, hogy ezen ingatlanokat rekultiváció érintette, a rekultivációs tevékenység az alperest terhelte, e kötelezettség teljesítésének érdekében illette meg használati jog 2006. december 31. napjáig a felperesi ingatlanokon, de a rekultiváció ténylegesen 2014. január 7. napján fejeződött be, a rekultiváció elvégzését a bányahatóság állapította meg jogerős határozatával. 

A felperesek sérelmezték, hogy az elhúzódó rekultiváció miatt az alperes 2014. január 7. napjáig volt az ingatlanok birtokában, az ingatlanokat használta, ennek ellenére nem járult hozzá, hogy a használati joga ingatlan-nyilvántartási bejegyzést nyerjen. Mindezekre figyelemmel a T…………………….. Polgármesteri Hivatala, mint elsőfokú adóhatóság a 2014 évig évente kivetett ingatlanadó megfizetésére az I-II. r. felpereseket, mint az ingatlanok tulajdonosait kötelezte. A felperesek álláspontja szerint e közteher viselésére – mint használó – az alperes köteles a régi Ptk. 165. § (1) bekezdése és az ez alapján alkalmazandó 159. § rendelkezésére figyelemmel. 

A felperesek a per későbbi szakaszában a keresetük másodlagos jogalapjaként a szerződésen kívül okozott károkért való felelősség szabályát, a Ptk. 339. §-át jelölték meg és kártérítés címén kérték marasztalni az alperest a telekadó összegével megegyező összegben.
Álláspontjuk szerint az alperesi magatartás jogellenessége abban áll, hogy kárrendezési kötelezettségét késedelmesen teljesítette. 

A felperesek kereseti tényelőadásukat kiegészítve előadták, hogy a T…….. …./.. és …./.. hrsz.-ú ingatlanon az I. r. felperes 2000 évben, a II. r. felperes 2003 évben szerzett tulajdonjogot, az ingatlanok korábbi tulajdonosa az alperes volt, aki tulajdonjogát a K…. Kft.-nek adásvétel jogcímén átruházta, s a K…. Kft.-től szereztek tulajdonjogot a felperesek. 
Előadták, hogy ezen ingatlanok is tájrendezéssel érintett ingatlanok voltak a bányakapitányság ..././….. számú határozata alapján. Ezen ingatlanok vonatkozásában is arra hivatkoztak, hogy az alperes köteles volt a tájrendezésre. 

Állították, hogy az alperes valamennyi perbeli ingatlan tekintetében birtokban volt, használati joga a rekultiváció befejezéséig terjedő időszakra szólt és ténylegesen 2014. január 10. napján szűnt meg. 

A felperesek elsődleges kereseti kérelmüket arra alapították, hogy az alperes a használati jogára figyelemmel köteles volt az ingatlanokhoz kapcsolódó közterhek viselésére, s minthogy az adóhatóság az ingatlanadót az I-II. r. felperesektől szedte be, a felpereseknek alappal keletkezett megtérítési igénye az alperessel szemben. 

A másodlagos – alperesi kárfelelősségre alapított – kereseti kérelmük körében arra is hivatkoztak, hogy a felperesek 2014. január 10. napjáig az alperesi késedelem miatt nem tudták rendeltetésszerűen használni a perbeli ingatlanokat, azokat értékesíteni sem tudták, árveszteséget szenvedtek el, s a helyi adó is őket terhelte. A kár összegét kizárólag a helyi adó összegével egyezően határozták meg. 

A per során keresetüket annyiban módosították, hogy a T…….. belterületi …./.. és …./.. hrsz.-ú ingatlanok vonatkozásában kizárólag kártérítés jogcímén kérték kötelezni az alperest, ezen ingatlanok vonatkozásában nem hivatkoztak az alperes használati jogára. Keresetüket arra alapították, hogy ezen ingatlanok tájrendezésbe való bevonása folytán a megközelítésük lehetetlenné vált, ennek okán nem tudták a felperesek használni. 

Az alperes kérte a kereset elutasítását, a felperesek perköltségben marasztalását. 
Azt nem vitatta, hogy a t……..i …./. hrsz.-ú, a …. hrsz.-ú és a …./.. hrsz.-ú ingatlanokat érintően, mint a T……..i Hőerőmű Vállalat jogutódja rekultivációra volt köteles. Előadta, hogy a terület feltöltésével járó rekultivációt hatóság által jóváhagyott terv alapján végezhette.
Állította, hogy az ingatlanokat nem használta, azokon ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett használati jogot nem szerzett, kizárólag rekultivációval, tájrendezéssel összefüggő feladatokat végzett. 
Előadta, hogy a keresettel érintett további ingatlanokon rekultivációs kötelezettsége nem állt fenn, az ingatlanok egy részén, illetve a …./.. és …./.. hrsz.-ú ingatlanokon kifejezetten a felperesek  kérésére végzett tereprendezést, mivel a felperesek csupán ebben az esetben adták meg hozzájárulásukat a rekultivációs tervek jóváhagyásához s a 2006. december 31. napját követő tájrendezéshez. 
Álláspontja szerint ezen ingatlanokon vállalkozási tevékenységet végzett, szolgáltatásával szemben a felperesek ellenszolgáltatásaként a tervekhez való hozzájárulás állt. Megítélése szerint a feladatainak ellátása nem akadályozta a felpereseket az ingatlanok megközelítésében. 
Vitatta, hogy a rekultivációs feladatainak 2014. január 7. napjával tett eleget, mert a tényleges rekultiváció 2010 nyarán megvalósult. E körben kérte a bányakapitányság .…….-./...1. számú határozatának figyelembevételét, továbbá annak figyelembevételét, hogy 2010. augusztus 26. és 2011. június 7. között csődeljárás hatálya alatt állt, ezen idő alatt rekultivációs tevékenységet nem végezhetett. Álláspontja szerint nincs annak jelentősége, hogy 2004 évben az ingatlanokat terhelő adót megfizette felpereseknek, az általuk hivatkozott levélben a jövőben esedékes adótartozás vonatkozásában elismerő nyilatkozatot nem tett. 

Az alperes a módosított kereset elutasítását is kérte. 
Álláspontja szerint megalapozatlan a felperesek t……..i …./.. és …./.. hrsz.-ú ingatlanokat érintő kárigénye. 
Kérte annak figyelembevételét, hogy 2012. augusztus 2. napján arról tájékoztatta a II. r. felperest, hogy a tereprendezés és a biológiai rekultiváció elkészült, az övárok is megépült 2012 tavaszán, csupán a vízjogi üzemeltetési engedély kiadását követően jelentheti készre a rekultivációt. Álláspontja szerint a felperesek nem voltak elzárva attól, hogy az ingatlanokat birtokba vegyék. 

Továbbra is vitatta, hogy ő maga a perbeli ingatlanok kizárólagos használatára volt jogosult. Állította, hogy a rekultiváció 2013 márciusában teljes körűen elkészült, s az engedélyezésre kiterjedően is befejeződött. 
Hivatkozott arra is, hogy a perbeli ingatlanok egyike sem bányatelek és a …./. hrsz.-ú és …. hrsz.-ú ingatlanok kivételével – azok művelési ága 1995-ben változott – nem is volt soha. 

Álláspontja szerint a felperesek alaptalanul jelölik meg keresetük jogalapjaként a Ptk. 165. §-át, a használat jogát ugyanis csak szerződéssel lehet alapítani, s ilyen szerződés nem állt fenn a felek között a perbeli ingatlanokra. Az ingatlan bányászati tevékenység céljából való igénybevétele nem azonos a használat jogával. 

Vitatta, hogy a tájrendezés alatt a tulajdonosok nem gyakorolhatták tulajdonosi jogosítványaikat. Hivatkozott arra, hogy a felperesek maguk is a tájrendezés alatt szereztek tulajdonjogot az ingatlanokon, azok értékesíthetőségét nem befolyásolta a rekultiváció, ebből kára nem származhatott a felpereseknek, különös figyelemmel arra, hogy a munkák elvégzése kifejezett értéknövekedést eredményezett az ingatlanokban. 
Álláspontja szerint a telekadó megfizetése nem értelmezhető kárként, mert a telekadót a felpereseknek a tájrendezéstől függetlenül meg kellett fizetniük. 
Az alperes utóbb arra is hivatkozott, hogy a rekultivációs munka elhúzódása a feleken kívül álló okokra volt visszavezethető, azonban az övárok kialakítása, a vízjogi engedélyeztetése a felpereseket nem akadályozta ingatlanaik használatában. 

A felperesek az ítélethozatalt megelőzően keresetüket felemelve elsődlegesen a Ptk. 159. § (1) bekezdése és 165. §-a alapján, másodlagosan kártérítés címén kérték az alperes kötelezését az I. r. felperes javára 6.477.443,- Ft, a II. r. felperes javára 6.447.443,- Ft tőke és ezen összegek után „az esedékessé válástól” számított törvényes késedelmi kamat megfizetésére. 
A kereset felemelését azzal indokolták, hogy a 2014 évben kirótt telekadót is át kívánják hárítani az alperesre. 

Az alperes a módosított kereset elutasítását is kérte. 
Korábbi érdemi védekezését azzal egészítette ki, hogy 2009. november 18. napjáig folyt a rekultivációval érintett területeken bányászati tevékenységnek minősülő tájrendezés, azt követően csupán a vízgazdálkodási törvény hatálya alá tartozó tevékenységet folytattak, s kizárólag a munkaterületen voltak érvényben korlátozások, így az övárok munkaterületén kívüli területeken a felperesek nem voltak akadályozva a területek használatában. 
Az alperes kérte annak figyelembevételét, hogy a felperesek a felek közötti hosszas egyeztetést követően 2007. november 8. napján hozzájárultak a módosított rekultivációs terv végrehajtásához, e vonatkozásban a felek között megállapodás született. 

A Tatabányai Járásbíróság a 2017. április 20. napján meghozott 2.P.20.773/2014/43. számú ítéletével kötelezte az alperest, hogy fizessen meg az I. r. felperesnek 15 napon belül 2.956.860,- Ft-ot, ennek 2013. január 1. napjától a megfizetés napjáig számított törvényes mértékű késedelmi kamatát és 365.172,- Ft perköltséget.
Az elsőfokú bíróság kötelezte továbbá az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a II. r. felperesnek 2.956.860,- Ft-ot és ennek 2013. január 1. napjától számított törvényes mértékű késedelmi kamatát, valamint 365.172,- Ft perköltséget.
Az elsőfokú bíróság a felperesek keresetét ezt meghaladóan elutasította. 

Az elsőfokú bíróság a felperesek által becsatolt, az I. r. felperes és az É.-d……………………………. Zrt. között a t……..i …./.. hrsz.-ú, …. hrsz.-ú, …./. hrsz.-ú ingatlanok adásvétele tárgyában 2002. május 31. napján létrejött szerződés alapján állapította meg tényként, hogy az alperesnek „2014.” december 31. napjáig az ingatlanokon pernye elhelyezésére, azt követően rekultivációra vonatkozó használati joga állt fenn, a rekultiváció végső határideje 2006. december 31. napja volt.
Megállapította, hogy az alperes használati jogát végső soron a rekultiváció tényleges befejezéséig 2013 decemberéig fenntartották. Álláspontja szerint ezt támasztja alá a felek között folyamatban volt birtokvédelmi perben a Tatabányai Városi Bíróság által hozott P……./….. számú ítélet is, illetve T.J.        tanúvallomása. 

Az elsőfokú bíróság álláspontja szerint az adásvételi szerződés, a birtokvédelmi ügyben hozott ítélet és a tanúvallomás igazolják, hogy a t……..i …./. hrsz.-ú, …. hrsz.-ú, …./.., …./.., …./.. hrsz.-ú ingatlanokon 2012-2013 években az alperesnek állt fenn használati joga, az alperes nem bizonyította, hogy a rekultiváció a felpereseket az ingatlanaik birtoklásában, használatában nem akadályozta. 

Az elsőfokú bíróság bizonyítottnak tekintette, hogy a helyi adóhatóság az I-II. r. felpereseket 2012-2013 években a …./. hrsz.-ú ingatlan vonatkozásában 681.705-681.705,- Ft, a …. hrsz.- ú ingatlan vonatkozásában személyenként 307.260,- Ft, a …./.. hrsz.-ú ingatlan vonatkozásában személyenként 1.071.315,- Ft, a …./.. hrsz.-ú ingatlan után személyenként 123.795,- Ft és a …./.. hrsz.-ú ingatlan után személyenként 772.785,- Ft telekadó megfizetésére kötelezte, s az alperest az elsődleges kereseti kérelemben megjelölt jogcímen ezen összegek megfizetésében marasztalta. 

Az elsőfokú bíróság alaptalannak tekintette a t……..i …./.. hrsz.-ú és …./.. hrsz.-ú ingatlanokkal kapcsolatos kereseti kérelmet, mert az volt az álláspontja, hogy a felperesek nem bizonyították, ezen ingatlanok az alperes által végzett rekultiváció folytán nem voltak megközelíthetőek. 

Az elsőfokú bíróság a perköltségviselés tárgyában a felperesekre terhesebb, az alperesre kedvezőbb 45 % - 55 % pernyertesség alapulvételével határozott. 

Az elsőfokú ítélettel szemben a törvényes határidőn belül az alperes terjesztett elő fellebbezést, melyben kérte az elsőfokú ítélet megváltoztatását, a felperesek keresetének elutasítását, a felperesek perköltségben marasztalását. 

Álláspontja szerint az elsőfokú bíróság a tényállást tévesen állapította meg, abból helytelen jogi következtetésekre jutott. 

Az elsőfokú ítélet iratellenességét abban látta, hogy a t……..i …./. hrsz.-ú, a …. hrsz.-ú és a …./.. hrsz.-ú ingatlanokon a felperesek által becsatolt adásvételi szerződés szerint nem 2014. december 31. napjáig állt fenn használati joga, ugyanis a szerződés akként rendelkezett, hogy a használati jog az alperest 2006. december 31. napjáig illeti. 

Álláspontja szerint nem vált bizonyítottá az elsőfokú eljárásban, hogy ezt követően a használat akár megállapodás, akár jogszabály erejénél fogva, vagy bírósági/hatósági határozat alapján fennállt volna. 
Utalt arra, hogy 2006 évet követően a felperesek földhasználati szerződés létrejöttét nem is kezdeményezték, így az alperes vagyoni értékű jogának hiányában a helyi adóról szóló 1990. évi C. tv. 18. §-a nem alkalmazható. 

Az alperes hivatkozott arra is, hogy a tájrendezés 2009. november 18. napján ténylegesen befejeződött, erről a felpereseket értesítette, s ettől az időponttól kezdve felperesek számára lehetőség nyílt az ingatlanok használatára, hasznosítására, minthogy 2011. június 24. napjától a felperesek által jóváhagyott szolgalmi jogi megállapodásban foglaltak szerint az övárok nyomvonala mentén volt korlátozva az alperesi területhasználat, a középvonaltól számított 5-5 m szélességben végzett munkálatokat az alperes. 

Az alperes tagadta, hogy 2012 és 2013 években az ítélettel érintett ingatlanokon tájrendezési munkák folytak volna. 

Előadta, hogy a rekultivációs munkák elvégzéséhez a felpereseknek hozzá kellett járulniuk akként, hogy teljesüljön a hatóság, szakhatóságok előírása, de az ingatlanok bányászati tevékenység céljából való igénybevétele nem azonos a felperes által hivatkozott használat jogával. 

Álláspontja szerint a rekultivációs munkák elhúzódása a peres feleken kívülálló okokra vezethető vissza, azonban az övárok vízjogi létesítési engedélyének beszerzése, majd az övárok kialakítása a felpereseket nem akadályozta ingatlanaik használatában, így az alperesnek nem keletkezhet helyi adófizetési kötelezettsége. 

A felperesek fellebbezési ellenkérelme az elsőfokú ítélet helybenhagyására, az alperes másodfokú perköltségben marasztalására irányult. 

Álláspontjuk szerint az elsőfokú bíróság széles körű bizonyítást folytatott le, a bizonyítékokat helyesen értékelte, azokból megfelelő következtetésekre jutott. 

Helytállóan következtetett arra, hogy a perrel érintett ingatlanokat az alperes használta, s más nem is használhatta, hiszen bányászati tevékenységet végzett. 
Álláspontjuk szerint a rekultiváció befejezésének igazolása körében kiadott bányahatósági határozat is azt igazolja, hogy a tulajdonosok a tájrendezést követően rendelkezhettek szabadon az ingatlanokkal. 

Álláspontjuk szerint egyértelmű bizonyítást nyert, hogy a perrel érintett ingatlanok nem kerültek a felperesek birtokába, azok az alperes birtokában maradtak mindaddig, amíg a bányahatóság a rekultiváció vonatkozásában meg nem állapította annak elvégzését. 

Álláspontjuk szerint az alperes alaptalanul hivatkozott arra, hogy 2012, 2013 évben már nem végzett tájrendezési munkát, mert a tájrendezés akkor befejezett, amikor ezt a hatóság határozattal megállapítja. 

Fenntartotta álláspontját a tekintetben, hogy keresete a Ptk. 165. § és Ptk. 159. § alapján megalapozott. 
Az alperes fellebbezése megalapozott a következők szerint.

Az alperes fellebbezése az elsőfokú ítéletet csupán részben, az alperest marasztaló rendelkezések tekintetében sérelmezte, a keresetet ezt meghaladó részében elutasító rendelkezést nem érintette, így a törvényszék a fellebbezés korlátaira figyelemmel kizárólag abban a kérdésben foglalhatott állást, hogy az elsőfokú bíróság megalapozottan kötelezte-e az alperest a t……..i …./. hrsz.-ú, a …. hrsz.-ú, a …./.., /.. és /.. hrsz.-ú ingatlanokra kivetett, I-II. r. felperesek által megfizetett telekadó összegével megegyező összeg megfizetésére. 

A törvényszék megállapította, hogy a fellebbezéssel érintett körben az elsőfokú bíróság lefolytatta a jogvita eldöntéséhez szükséges bizonyítást, a tényállást feltárta és azt túlnyomórészt helyesen állapította meg, de a helyes tényállásból nem jutott okszerű jogi következtetésekre. 

A felperesek elsődleges kereseti kérelmüket a régi Ptk. 165. § (1) bekezdésére és mögöttes szabályként a Pp. 159. § (1) bekezdésére alapították, s ugyan külön keresetet nem alapítottak a helyi adókról szóló 1990. évi C. tv. rendelkezéseire, de arra is utaltak. 
A felperesek azzal érveltek, hogy a helyi adóhatóság által rájuk kirótt és általuk megfizetett telekadó ténylegesen az ingatlan mindenkori használóját terheli, így az alperes – minthogy a rekultiváció elhúzódása folytán a perrel érintett ingatlanokat ténylegesen 2014. június 7. napjáig használta – a telekadó viselésére köteles. 

A helyi adókról szóló 1990. évi C. tv. felperesek által is hivatkozott 18. §-a szerint az adó alanya (3. §) az, aki az év első napján a telek tulajdonosa. Az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett vagyoni értékű jog, illetőleg több tulajdonos esetén a 12. §-ban foglaltak az irányadók. 
A 12. § szerint amennyiben az építményt az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett vagyoni értékű jog terheli, az annak gyakorlására jogosult az adó alanya. 

A felperesek e törvényi rendelkezésekkel összefüggésben hivatkoztak arra, hogy az alperes a régi Ptk. 165. § (1) bekezdése alapján az ingatlan használójának minősült, így a telekadó – figyelemmel a helyi adóról szóló törvényi rendelkezésekre – az alperest terhelte. 

Az elsőfokú eljárás során becsatolt tulajdoni lapok tartalmából megállapítható, hogy a telekadóval érintett ingatlanoknak az alperes nem volt tulajdonosa és javára vagyoni értékű jog sem került bejegyzésre az ingatlan-nyilvántartásba. Az alperes tehát nem volt az adótörvény hivatkozott szakaszai szerinti ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett vagyoni értékű jog jogosultja. Az alperes a helyi adótörvények alapján adóalanynak nem tekinthető, s ezzel egybehangzó a helyi adóhatóság határozata, amellyel a felpereseket, mint ingatlantulajdonosokat kötelezte a perrel érintett ingatlanok után kiszabott adó megfizetésére. 

A törvényszéknek abban a kérdésben is állást kellett foglalnia, hogy a felperesek a régi Ptk. 165. § (1) bekezdése – és az ez alapján alkalmazandó 159. § alapján átháríthatták-e az általuk megfizetett telekadót az alperesre. 

A régi Ptk. 165. § (1) bekezdése kimondja, hogy a használat jogánál fogva a jogosult a dolgot a saját, valamint együtt élő családtagjai szükségleteit meg nem haladó mértékben használhatja és hasznait szedheti. A használat jogának gyakorlása másnak nem engedhető át.

Nem vitásan a Ptk. 165. § (1) bekezdése szerinti használat joga ingatlan-nyilvántartásba bejegyezhető dologi jogi jogosultság. Fennálltának jogszabályi feltétele azonban, hogy a használó és az együtt élő családtagjai szükségletének kielégítésére szolgáljon, azt meg nem haladó mértékű legyen. A használat joga tehát minden esetben a saját és családtagok érdekkörében való használatot jelentheti. 
A törvényszék álláspontja szerint a Ptk. 165. § (1) bekezdése szerinti használat természetes személyeket jogosító dologi jogi jogosultság lehet, jogi személy szükségleteit meg nem haladó mértékű jogosultságként nem értelmezhető. Amennyiben jogi személy lenne a használó, úgy ezen személy esetében is a saját érdekkörben való használat a jogszabályi feltétel.

Az elsőfokú eljárás során becsatolt okirati bizonyítékok igazolják, hogy az alperes kizárólag tájrendezési feladatok elvégzése érdekében birtokolta a perrel érintett t……..i …./., a …., a …./.., …./.., …./.. hrsz.-ú ingatlanokat, a rekultivációs tevékenység ellátására a T……..i ……. Vállalat jogutódjaként volt köteles a bányászati törvény rendelkezéseinek figyelembevételével kiadott bányahatósági határozat folytán. 
A rekultivációs munkák elvégzése érdekében megvalósuló használat nem értelmezhető a régi Ptk. 165. § (1) bekezdése szerinti saját érdekkörben megvalósuló használatnak, minthogy a rekultivációra alapvetően az ingatlantulajdonosok érdekében került sor. Ezt támasztja alá a felperesi keresethez csatolt 2002. május 31. napján kelt adásvételi szerződés is, melyben az É.-d. ………………………….. Rt. mint eladó és az I. r. felperes mint vevő tudomásul vették, hogy az alperest a használati jog 2004. december 31. napjáig a ……………. pernyeelhelyezésére vonatkozóan illeti meg. A szerződés 2. pontjának első mondata látszólag e körbe vonja a pernye  elhelyezését követő rekultivációt is, azonban a 2. pont 3. mondata egyértelműsíti, hogy a használatot követő rekultiváció a 2004. december 31. napjáig fennálló használati jog körébe nem vonható. A rekultivációt ugyanis az alperes hatósági határozat alapján 2006. december 31. napjáig volt köteles elvégezni. Az adásvételi szerződés tehát bizonyítja, hogy a pernye elhelyezésére biztosított használati jog – amely adott esetben tekinthető a régi Ptk. 165. § szerinti használati jognak – nem azonos a rekultivációs tevékenység elvégzése érdekében biztosított birtoklással, használattal.

Mindezekből következik, hogy a felperesek a régi Ptk. 165. § (1) bekezdése alapján nem háríthatták át az általuk megfizetett telekadót az alperesre. 

Az elsődleges kereseti kérelemmel összefüggő alperesi védekezés kapcsán a törvényszék rámutat arra, hogy a régi Ptk. 165. § (1) bekezdése szerinti használat joga alapját nem feltétlenül írásba foglalt szerződés képezheti, az létrejöhet szóbeli megállapodással, illetve ráutaló magatartással is. A szerződés írásba foglalását kizárólag a dologi jog ingatlan-nyilvántartási bejegyzése szükségeltetheti (Legfelsőbb Bíróság BH.2002.433. szám alatt közzétett eseti döntése).

Minthogy az elsőfokú bíróság a felperesek elsődleges kereseti kérelmének jogalapját fennállónak tekintette és az alperest az ítélet indokolásában meghatározott ingatlanok után kirótt és felperesek által megfizetett telekadó összegével megegyező összegben marasztalta, a felperesek másodlagos, a régi Ptk. 339. §-ára alapított, a szerződésen kívül okozott károkért való felelősségre alapított kereseti kérelmet érdemben nem vizsgálta. 
Minthogy a Pp. 253. § (3) bekezdése alapján nem volt akadálya annak, hogy a törvényszék a fellebbezési kérelem és ellenkérelem korlátai között a perben érvényesített jog, illetve az azzal szemben felhozott védekezés alapjául szolgáló olyan kérdésben is határozzon, amelyekben az elsőfokú bíróság nem határozott, s az elsőfokú bíróság a másodlagosan előterjesztett kereseti kérelem vonatkozásában is lefolytatta a szükséges bizonyítást, a törvényszéknek e körbe tartozó jogkérdésben kellett állást foglalnia. 

A felperesek a régi Ptk. 339. § (1) bekezdése alapján kártérítés jogcímén ténylegesen a helyi adóhatóság által velük szemben kiszabott és általuk megfizetett telekadó összegét kívánták alperesre áthárítani. 

A Ptk. 339. § (1) bekezdése értelmében a kár a károsult vagyonában bekövetkezett értékcsökkenés. Nem vitásan a felperesi vagyonban is bekövetkezett értékcsökkenés azáltal, hogy az I-II. r. felperesek a helyi adóhatóság által kiszabott telekadót megfizették. A Ptk. 339. § (1) bekezdésének alkalmazása körében azonban törvényi feltétel, hogy a károsult vagyonában bekövetkezett értékcsökkenés a károkozó jogellenes magatartásával okozati összefüggésben következzen be. Perbeli esetben ez az okozati összefüggés hiányzik, minthogy a felpereseket a helyi adókról szóló 1990. évi C. tv. 18. §-a alapján, mint adóalanyokat terhelte az adófizetés kötelezettsége, adóalanyiságukat ingatlan-nyilvántartásba bejegyzett tulajdonjoguk alapozta meg. Az adó fizetésére tehát attól függetlenül kötelesek voltak, hogy az alperes végzett-e bármiféle tevékenységet a perrel érintett ingatlanaikon, a rekultivációs munkák elvégzése érdekében az ingatlanokat birtokolta, használta-e. 

Tekintettel arra, hogy az I-II. r. felperesek kifejezetten az általuk megfizetett helyi adót kívánták kárként áthárítani az alperesre, a törvényszék nem vizsgálhatta, hogy az alperes magatartásával összefüggésben szenvedtek-e kárt a felperesek.

A törvényszék a fentiekre figyelemmel az elsőfokú bíróság ítéletének fellebbezéssel érintett rendelkezését megváltoztatta a Pp. 253. § (2) bekezdése alapján és a felperesek keresetét elutasította. 

Tekintettel arra, hogy az elsőfokú ítélet megváltoztatásával a felperesek keresete az elsőfokú eljárásban sem vezetett eredményre, a törvényszék a Pp. 78. § (1) bekezdése figyelembevételével mellőzte az alperes felperesek elsőfokú költségeiben való marasztalását, s kötelezte a felpereseket az alperes elsőfokú eljárásban felmerült, ügyvédi munkadíjból álló költségének viselésére. 

Az elsőfokú eljárásban 13.252.830,- Ft pertárgyérték figyelembevételével a 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3. § (2) bekezdése alapján 10.000.000,- Ft-ot meg nem haladó pertárgyérték figyelembevételével a pertárgyérték 5 %-a, és a 10.000.000,- Ft feletti 3.252.830,- Ft után 3 % mértékű mindösszesen 597.585,- Ft összegű ügyvédi munkadíj állapítható meg, melyet az I-II. r. felperesek egymás között egyenlő, 1/2-1/2 arányban kötelesek viselni. 

Az alperes fellebbezése eredményre vezetett, így az alperes a másodfokú eljárásban is pernyertesnek minősül, a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján igényelheti felperesektől a másodfokú eljárásban felmerült, az általa 473.100,- Ft összegben lerótt fellebbezési illeték költséget, valamint a fellebbezési pertárgyérték 2*2.956.860,- Ft után megállapítható ügyvédi munkadíj összegét. A pertárgyérték után megállapítható munkadíj 147.843,- Ft, melyet 27 % mértékű Áfa terhel, ennek összege kerekítve 187.800,- Ft, melyből egy felperesre 93.853,- Ft jut. A 473.100,- Ft eljárási illetéket is egymás között egyenlő arányban 236.650-236.650,- Ft-ban viselik a felperesek, így mindösszesen személyenként 330.503,- Ft másodfokú alperesi perköltség megfizetésére kötelesek. 

Tatabánya, 2017. november 08.

dr. Molnár Andrea          dr. Szabóné dr. Komjáthy Gabriella 	  dr. Szilágyi Anikó 
  a tanács elnöke		      előadó bíró 			     törvényszéki bíró