A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 	Pfv.III.22.330/2017/9. szám
A tanács tagjai: 	Böszörményiné dr. Kovács Katalin a tanács elnöke
	Salamonné dr. Piltz Judit előadó bíró
. Döme Attila bíró
A felperes: 	felperes
A felperes képviselője: 
. Vigyikán Péter ügyvéd
Az alperes: 	alperes
Az alperes képviselője: 
	jogtanácsos
A per tárgya: 	bírósági jogkörben okozott kár megtérítése
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: 
	felperes
A másodfokú bíróság neve és a jogerős határozat száma: 
őri Ítélőtábla Pf.III.20.109/2017/5/I.
Az elsőfokú bíróság neve és a határozat száma: 
ányai Törvényszék 5.P.20.244/2015/34.
Rendelkező rész
A Kúria a jogerős ítéletet hatályában fenntartja.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg 15 napon belül az alperesnek 10.000 (tízezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget, valamint az államnak külön felhívásra 50.000 (ötvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.

Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A felperes kártérítés megfizetése iránt indított keresetet az alperessel szemben arra hivatkozással, hogy egy korábbi szavatossági perében az eljárt bíróságok közösségi jogot - azaz az 1999/44. EK irányelv 1. cikkét - sértő döntése következtében pervesztes lett. Keresetében arra hivatkozott, hogy a bíróságok kijavításnak minősítettek olyan, a gépjárművén elvégzett javítást, amely nem eredményezte a szerződésszerű állapot helyreállítását. Érvelése szerint, mivel a kijavítás lehetetlen volt, őt a kicserélés joga illette volna meg. Álláspontja szerint az EK-Szerződés 10. Cikkében foglalt, állam felelősségének elve érvényes a közösségi jog tagállam általi megsértésére, függetlenül attól, hogy az állam melyik szerve felelős a cselekményért vagy mulasztásért.
[2]	A bíróságok keresetet jogerősen elutasító döntésüket azzal indokolták, hogy az alperes az irányelvet a nemzeti jogba megfelelő módon átültette, továbbá a konkrét ügyben az alperes jogalkalmazó szervekért fennálló felelősségét sem tartották megállapíthatónak.
A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[3]	A felperes keresetében 1.000.001 forint kártérítés megfizetésére kérte kötelezni az alperest arra hivatkozással, hogy a korábbi ügyben eljárt bíróság ítéletével megsértette az EK-Szerződés 10. Cikkét és az EUSZ 4. Cikk (3) bekezdését, mivel az előzményi perben a kártérítés iránti keresetét az alperes passzív perbeli legitimációjának, kereshetőségi jogának hiánya miatt utasította el.
[4]	Kiemelte, hogy az EK-Szerződés 10. Cikke konkrét kártérítési jogot biztosít részére, és kártérítési kötelezettséget alapít az állam részére az EU jog megsértése esetén. A kár szerinte okozati összefüggésben áll az alperes jogsértő magatartásával, mert az elutasítás miatt kellett perköltséget és eljárási illetéket fizetnie, továbbá nem tudta érvényesíteni kárigényét. Álláspontja szerint az alapperben az alperes személye miatt nem lett volna lehetőség a kereset elutasítására.

[5]	Az alperes ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte. Álláspontja szerint az ügyben eljárt bíróságok a felperes keresetét érdemben tárgyalták, és azt mint megalapozatlant utasították el. Állította, hogy az irányelv rendelkezéseit a jogalkotó megfelelően átültette a nemzeti jogba, az alperes a felperesnek kárt nem okozott, és nem felel a bíróságok esetleges kárt okozó tevékenységéért vagy mulasztásáért.
Az első- és másodfokú ítélet
[6]	Az elsőfokú bíróság ítéletével a keresetet elutasította.
[7]	Határozata indokolásában kifejtette, hogy a felperes által hivatkozottak kapcsán a közösségi jog kellően súlyos és nyilvánvaló megsértésének, a bekövetkezett kár és az államot terhelő kötelezettség megsértése közötti ok-okozati összefüggésnek a bizonyítása volt szükséges, valamint hogy a megsértett jogszabály a felperes részére jogokat állapít meg.
[8]	Rámutatott, hogy a felperes az általa jogszabálysértőnek tartott ítéletek vonatkozásában igényeit a nemzeti jog szabályai szerint a bíróságokkal szemben előterjeszthette, azzal, hogy nem közvetlenül az alperes ellen fordulhatott, nem következett be jogsértés, a hivatkozott uniós joggyakorlatra tekintettel az uniós jog és a magyar jog között ellentét nem húzódik. Megítélése szerint, mivel az államot terhelő kötelezettség megsértésére, így jogsértésre nem került sor, ezért a kártérítési igény alapja nem volt megállapítható, a közvetlen ok-okozati összefüggésnek és a hivatkozott jogszabály felperes részére jogokat megállapító természetének részletes vizsgálatára sem volt szükség.

[9]	A felperes fellebbezése folytán eljárt másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletének fellebbezett rendelkezését helybenhagyta.
[10]	Ítélete indokolásában kifejtette, hogy az elsőfokú bíróság helytállóan indult ki abból, a peres felek egyike által sem vitatott elvből, miszerint a tagállam köteles megtéríteni azt az egyéneknek okozott veszteséget és kárt, amely abból származik, hogy a tagállam elmulasztotta az Európai Unió valamely irányelvének átültetését a tagállam nemzeti jogába. Kifejtette, hogy a közösségi jogon alapuló kárigényeket is az egyes nemzeti jogok anyagi és eljárási szabályai szerint kell elbírálni. Arra a következtetésre jutott, hogy a tagállamoknak a közösségi jog megsértéséből eredően a magánszemélyeknek okozott károkért fennálló felelőssége nem csak a tagállam perlése útján, hanem a nemzeti jog által biztosított egyéb keretek között is megvalósulhat.
[11]	Rámutatott, hogy az állam jogalkotó szervei, köztük a bíróságok által a téves jogalkalmazással, jogértelmezéssel, köztük a közösségi jogot sértő jogalkalmazással az állampolgároknak okozott károkért való felelősség megállapítására a nemzeti jogrend a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 349. §-ában szabályozott eljárást biztosítja. Az erre alapított keresetek azonban a passzív perbeli legitimáció hiánya miatt az állammal szemben nem terjeszthetőek elő.
[12]	Érvelése szerint az állam kártérítési felelősségének elvéből nem következik az, hogy a közösségi jog bármely módon, bármelyik állami szerv által való megsértése esetén közvetlenül a tagállamnak kell helytállnia - illetve a per közvetlenül az állammal szemben indítható -, hanem az, hogy a tagállamnak éppen a közösségi jog megsértéséért való kártérítési felelőssége miatt lehetőséget, megfelelő jogi utat, az állampolgárok kártérítési igényének érvényesítésére szolgáló eljárást kell biztosítania.
[13]	A felperes által hivatkozott döntések alapján arra a következtetésre jutott, hogy a tagállamok felelőssége fennáll az uniós jog megsértéséből eredően a magánszemélyeknek okozott károkért, ennek érvényesítési lehetőségeit, eljárását azonban a tagállamok nemzeti jogára bízza. Álláspontja szerint a közösségi jog sérelme a felperes által kifejtett okokból nem valósult meg, ezért az erre alapított kereseti kérelmet az elsőfokú bíróság megalapozottan utasította el.
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[14]	A jogerős ítélet ellen a felperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, amelyben kérte annak hatályon kívül helyezését, és a fellebbezési eljárásban módosított keresetének helyt adó döntés meghozatalát.
[15]	Kérelme indokaként hivatkozott arra, hogy a jogerős ítélet az EK-Szerződés 10. Cikkébe, az EUSZ szerződés 4. Cikk (3) bekezdésébe, és a Ptk. 349. §-ába ütközik, valamint sérti az Alaptörvény R) cikk (2) bekezdését, XXVIII. cikk (1) bekezdését és a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény 1. és 2. §-át, 3. § (3) bekezdését, 141. § (2) bekezdését, 164. § (1) bekezdésé, 221. § (1) bekezdését és 252-254. §-ait.
[16]	Kérelme indokolásában az Európai Unió Bíróságának döntéseire való tételes hivatkozással részletesen kifejtette, hogy az eljárt bíróságok miért foglaltak helytelenül állást az alperes felelősségével kapcsolatban. Álláspontja szerint az EU joggal ellentétes, hogy a Ptk. 349. §-a nem csak az egyszerű vétkességhez köti a bíróságok kártérítési felelősségét, hanem külön kritériumként a kirívóan súlyos jogsértéshez.
[17]	Sérelmezte továbbá, hogy az eljárt bíróságok megsértették indokolási kötelezettségüket, amikor az adott tényállásra vonatkozó jogszabályi rendelkezések nem alkalmazásának okairól nem adtak számot határozatukban.
[18]	Álláspontja szerint a bíróságok tájékoztatási kötelezettségüket is megsértették, mert tájékoztatniuk kellett volna őt arról, hogy az alperes passzív perbeli legitimációval nem rendelkezik, ezért szükséges a ténylegesen kárt okozó bíróságok perbe vonása. Kiemelte, hogy eredetileg a kárt okozó bíróságok ellen indította a pert, azonban megfelelő tájékoztatás esetén keresetétől nem állt volna el velük szemben. Ezzel kapcsolatban állította, hogy a bíróságok Országos Bírósági Hivatal (a továbbiakban: OBH) általi perbeli képviselete sérti a pártatlan ítélkezéshez való jogot. Sérelmezte, hogy az eljáró bíró magatartásának jogellenességére hivatkozását a másodfokú bíróság el sem bírálta.
[19]	Érvelése szerint a bíróságok megsértették a tisztességes eljáráshoz való jogát, mert a másodfokú tanács összetételéről csak az ítéletből szerzett tudomást, továbbá a tárgyalást annak ellenére nem halasztották el, hogy ezt kérte, és távollétét kimentette, illetve az alperes fellebbezési ellenkérelmét csak az ítélethozatal után kapta meg. Ugyanezen jog sérelmét állította azzal összefüggésben is, hogy a másodfokú bíróság indokolás nélkül utasította el az előzetes döntéshozatal kezdeményezése iránti kérelmét.

[20]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében elsődlegesen a felülvizsgálati kérelem hivatalból történő elutasítását, másodlagosan a jogerős ítélet hatályában való fenntartását kérte.
[21]	Elsődleges kérelme indokaként arra hivatkozott, hogy a pertárgyértékre tekintettel nincs helye felülvizsgálatnak.
[22]	Az ügy érdemében előadta, hogy a jogerős ítélet megfelel a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott jogszabályoknak.
A Kúria döntése és jogi indokai
[23]	A felülvizsgálati kérelem nem alapos.

[24]	Az alperes felülvizsgálati eljárásban előterjesztett alaki ellenkérelmére tekintettel a Kúriának elsődlegesen azt kellett vizsgálnia, hogy helye van-e a felülvizsgálati kérelem hivatalból történő elutasításának abból az okból, hogy a felülvizsgálati kérelemben vitatott érték nem éri el a Pp. 271. § (2) bekezdésében meghatározott értékhatárt, azaz nem haladja meg a 3.000.000 forintot.
[25]	Rögzíti a Kúria, hogy a felperes felülvizsgálati kérelmében a fellebbezésében meghatározott kereseti kérelem szerint kérte az alperes marasztalását. A fellebbezési eljárásban módosított kereset szerint 400.000 forint vagyoni és nem vagyoni kártérítés megfizetésére kérte kötelezni az alperest, amely marasztalási összeg - az alperes hivatkozásának megfelelően - nem haladja meg a 3.000.000 forintot.
[26]	Az alperes azonban alaptalanul kérte a felülvizsgálati kérelem hivatalból történő elutasítását, mert a pertárgy értékének meghatározására nem a Pp. 23. § (1) bekezdés a) pontja irányadó, mivel a per tárgya a Pp. 23. § (1) bekezdés b) pontja szerinti közhatalom gyakorlásával okozott károk megtérítése (azaz a Ptk. 349. §-ában foglaltak megsértése), amely kivételt jelent a Pp. 271. § (2) bekezdésének korlátozó szabálya alól.
[27]	Erre tekintettel tehát a Kúria a felülvizsgálati kérelmet érdemben bírálta el.

[28]	A Pp. 270. § (2) bekezdésének és a Pp. 275. § (3), illetve (4) bekezdéseinek együttes értelmezéséből következően az eredményes felülvizsgálat alapja lehet valamely anyagi jogi vagy eljárási szabálysértés, utóbbi azonban csak akkor, ha annak az ügy érdemi elbírálására lényeges kihatása van.

[29]	A Kúria elsőként a felperes felülvizsgálati kérelmében megjelölt eljárási szabálysértéseket vizsgálva megállapította, hogy az eljárás során az eljárt bíróságok az eljárási szabályokat betartva jártak el, a felülvizsgálati kérelmet megalapozó eljárási szabálysértés nem történt.
[30]	Eljárási szabálysértésként a felperes felülvizsgálati kérelmében hivatkozott a tájékoztatási kötelezettség [Pp. 3. § (3) bekezdés, 164. § (1) bekezdés, 1/2009. PK vélemény] és az indokolási kötelezettség megsértésére, az elsőfokon eljárt bíró elfogultságára, a fellebbezési kérelem nem teljes körű elbírálására, a másodfokon eljárt tanács összetételére vonatkozó tájékoztatás elmaradására, a fellebbezési tárgyalás elhalasztása iránti kérelmére való reagálás elmaradására, a tárgyalás megtartásának jogellenességére, az ellenkérelem megküldésének késedelmére, az eljárási kifogás és kizárás iránti kérelem előterjesztésének lehetőségétől való megfosztására. Állította, hogy mindezzel az eljárt bíróságok megsértették a tisztességes eljáráshoz, pártatlan ítélkezéshez való jogát.

[31]	Az Emberi Jogok Európai Egyezménye 6. cikkének (1) bekezdése szerint mindenkinek joga van arra, hogy ügyét a törvény által létrehozott független és pártatlan bíróság tisztességesen, nyilvánosan, észszerű időn belül tárgyalja, és hozzon határozatot polgári jogi jogai és kötelezettségei tárgyában, illetőleg az ellene felhozott büntetőjogi vádak megalapozottságát illetően.
[32]	Az Alaptörvény XV. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy a törvény előtt mindenki egyenlő. A XXIV. cikk (1) bekezdése értelmében mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és észszerű határidőn belül intézzék; a hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket megindokolni. A XXVIII. cikk (1) bekezdése szerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat, vagy valamely perben a jogait és kötelezettségeit törvény által felállított, független és pártatlan bíróság tisztességes és nyilvános tárgyaláson, észszerű határidőn belül bírálja el.
[33]	Az Alaptörvény 26. cikkének (1) bekezdése szerint a bírák függetlenek, csak a törvénynek vannak alárendelve, ítélkezési tevékenységükben nem utasíthatóak.
[34]	Az Alkotmánybíróság 3265/2014. (XI. 4.) AB határozatában kifejtette, hogy az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdésének értelmezésével nevesíthetők a tisztességes eljáráshoz való jog tartalmát kitöltő ún. részjogosítványok. Ezek különösen: a bírósághoz fordulás joga, a tárgyalás igazságossága (ami nem garantálja a döntés igazságosságát), a tárgyalás nyilvánosságának és a bírói döntés nyilvános kihirdetésének a követelménye, a törvény által létrehozott bíróság, a bírói függetlenség és pártatlanság kívánalma, továbbá az észszerű időn belüli elbírálás.

[35]	A felperes szerint az, hogy az eljárt bíróságok a Pp. 3. § (3) bekezdésében, 164. § (1) bekezdésében, valamint a Kúria 1/2009. (VI. 24.) PK véleményében foglalt követelmények ellenére nem tájékoztatták arról, hogy az alperesnek nincs passzív perbeli legitimációja, súlyos eljárási szabálysértés. Hivatkozott arra is, hogy megfelelő tájékoztatás esetén nem állt volna el a bíróságokkal szemben előterjesztett keresetétől.
[36]	A felperes hivatkozásával kapcsolatban a Kúria kiemeli, hogy a Pp. 3. § (3) bekezdése a bizonyítási teher körében, az azzal kapcsolatos tájékoztatási kötelezettség vonatkozásában irányadó, azonban a felperes felülvizsgálati kérelmében nem a bizonyítás, hanem az alperes passzív perbeli legitimációja vonatkozásában sérelmezte a tájékoztatási kötelezettség elmulasztását. Megállapítható tehát, hogy a Pp. 3. § (3) bekezdésével kapcsolatban az ügyben eljárt bíróságokat a tájékoztatási kötelezettség megszegése nem terheli.
[37]	Rámutat a Kúria, hogy a Pp. 7. § (1) bekezdése szerint a bíróság - jogszabályban előírt esetekben - kérelemre segítséget nyújt ahhoz, hogy a fél jogai, illetve törvényes érdekei védelmében bírósághoz fordulhasson. A (2) bekezdés úgy rendelkezik, hogy az (1) bekezdésben foglaltak teljesülése érdekében a bíróság egyebek mellett köteles a felet - ha nincs jogi képviselője - perbeli eljárási jogairól és kötelezettségeiről a szükséges tájékoztatással ellátni. Kiemeli a Kúria, hogy a Pp. 7. § (2) bekezdése szerinti „szükséges tájékoztatás" azt jelenti, hogy az e jogszabály szerinti tájékoztatást „szükséghez képest" kell megadni az ügyfél részére. A Pp. 7. § (2) bekezdésének szabálya a fél jogérvényesítésének bíróság általi segítésére vonatkozik, a jogi képviselő nélkül eljáró fél tekintetében írja elő a bíróság részére a félnek a perbeli eljárási jogairól és kötelezettségeiről való tájékoztatási kötelezettséget. Ennek célja, hogy a bíróság a jogvitában jelentős tények és a szükséges bizonyítási eszközök megjelölésével biztosítsa, hogy a jogi képviselő nélkül eljáró fél a perbeli eljárási jogait érvényesíteni tudja (EBH 2007.1612.).
[38]	Rámutat a Kúria, hogy a felperes az eljárás során mindvégig jogi képviselővel járt el, így eljárási jogaival és kötelezettségeivel kapcsolatban a bíróságok a Pp.-ben írt tájékoztatási kötelezettségüket nem szegték meg. Hangsúlyozza a Kúria, hogy az ügyben eljárt bíróságoknak azzal kapcsolatban tájékoztatási kötelezettsége nem volt, hogy a felperes a perben érvényesített követelését az adott jogcímen kivel szemben, illetve milyen eredménnyel érvényesítheti.

[39]	A Kúria a felperes elsőfokú bíró elfogultságával kapcsolatos hivatkozása vonatkozásában kiemeli, hogy a Pp. 16. § (4) bekezdése alapján a 13. § (1) bekezdés e) pontjában írt okra a fél a tárgyalás megkezdése után abban az esetben hivatkozhat, ha nyomban valószínűsíti, hogy a bejelentés alapjául szolgáló tényről csak a tárgyalás megkezdése után szerzett tudomást, és a tudomásszerzés után az okot nyomban bejelenti. A felperes azonban az elsőfokú bírósággal szemben az elsőfokú eljárás folyamán nem jelentett be kizárási okot.
[40]	A felperes szerint az elsőfokon eljárt bíró elfogult volt a bíróságok vonatkozásában, ezért nem tett eleget tájékoztatási kötelezettségének, ezzel megsértette a felperes pártatlan ítélkezéshez való jogát. Állítása szerint ez igazolja, hogy a bíróságok OBH általi képviselete sérti a pártatlan ítélkezéshez való jogot, ezért Alaptörvény-ellenes az első- és a másodfokú eljárás is. A felperes visszautalt e körben a IV-54/2016. sz. AB ügyben tett nyilatkozataira.
[41]	Rámutat a Kúria, hogy erre a felülvizsgálati eljárásban nincs lehetőség, ugyanis a Kúria a felülvizsgálati eljárásban kizárólag a felülvizsgálati kérelemben előadott jogszabálysértést és annak indokait vizsgálhatja a Pp. 272. § (2) bekezdésének megfelelően. Erre tekintettel sem a felperes fellebbezésében foglaltakra, sem az Alkotmánybíróság előtti eljárásban tett nyilatkozataira való hivatkozásokat a Kúria nem vizsgálhatja érdemben.
[42]	Az OBH bíróságok képviseletével kapcsolatos kifogás vonatkozásában a Kúria rögzíti, hogy a 3154/2017. (VI.21.) AB határozatban az Alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy az OBH bíróságok képviseletére vonatkozó jogszabályi rendelkezés [a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 2011. évi CLXI. törvény (Bszi.) 86. § (3) bekezdés b) pont] önmagában nem sérti bírói pártatlanság objektív követelményét, azaz nem teremt olyan helyzetet, amely jogos kétséget ébresztene az eljáró bíró pártatlanságával szemben. Amennyiben az olyan perekben, ahol az OBH látja el a jogi képviseletet mégis kétség merülne fel az eljáró bíró elfogulatlanságával összefüggésben, a peres felek erre hivatkozva kérhetik a bíró kizárását az ügy elintézéséből. Ilyen kérelem a felperes részéről nem került előterjesztésre, ezért az ezzel kapcsolatos eljárási szabálysértésre való hivatkozása alaptalan.

[43]	A Kúria megítélése szerint a felperes alaptalanul kifogásolta a másodfokú bíróság részéről az indokolási kötelezettség elmulasztását. A támadott jogerős ítéletből megállapítható, hogy a másodfokú bíróság milyen tényállásra alapította a döntését, annak jogi indokait kellő módon és részletességgel kifejtette, az alkalmazott jogszabályok megjelölésével. A másodfokú bíróság tehát mindenben eleget tett a Pp. 221. §-ában foglalt indokolási kötelezettségének, összhangban a 3277/2017. (XI. 2.) AB határozatban foglaltakkal.

[44]	A felperes felülvizsgálati kérelmében sérelmezte azt is, hogy a másodfokú bíróság nem tájékoztatta őt a tanács összetételéről, ez sérti a pártatlan ítélkezéshez és a tisztességes eljáráshoz való jogát.
[45]	Ezzel kapcsolatban a Kúria kiemeli, hogy nincs olyan jogszabályi előírás, rendelkezés, amely kötelezővé tenné az eljáró tanács összetételéről való tájékoztatást a bíróság számára. Erre tekintettel tehát ennek elmaradása nem sérti sem a pártatlan ítélkezéshez, sem a tisztességes eljáráshoz való jogot, ezzel kapcsolatban a jogerős ítélet jogszabálysértő volta nem állapítható meg.

[46]	A felperes felülvizsgálati kérelmében előadta, hogy a fellebbezési tárgyaláson nem tudott megjelenni betegsége miatt, a tárgyalás elhalasztása iránti kérelmére a másodfokú bíróság azonban nem reagált, nem tájékoztatták arról, hogy megtartják a tárgyalást, ami sérti a tisztességes eljáráshoz való jogát.
[47]	A Pp. 239. §-a alapján a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó Pp. 151. § (1) bekezdése szerint a bíróság a tárgyalást a feleknek a kitűzött határnap előtt legkésőbb nyolc nappal előterjesztett, indokolt közös kérelmére - az új tárgyalási határnap kitűzésével egyidejűleg - elhalasztja. Később előterjesztett közös kérelemre a tárgyalás csak kivételesen fontos okból halasztható el.
[48]	A Pp. 245. §-a értelmében a fellebbezési tárgyalásra szabályszerűen megidézettnek vagy valamelyiküknek az elmaradása a tárgyalás megtartását és a fellebbezés elintézését nem gátolja.
[49]	A fellebbezési eljárásban 2017. június 19-én benyújtott kérelmében kizárólag a felperes kérte a június 29-ére kitűzött tárgyalás elhalasztását, az alperes e vonatkozásban nem tett nyilatkozatot. Közös kérelem hiányában tehát a fellebbezési tárgyalás nem volt elhalasztható, a másodfokú bíróság a tárgyalás megtartásával nem követett el eljárási szabálysértést.
[50]	Kiemeli a Kúria, hogy a felperes tisztában volt azzal, hogy a felek nem terjesztettek elő közös kérelmet a halasztásra; jogi képviselővel eljárva tudatában volt annak is, hogy enélkül a jogszabály a tárgyalás elhalasztását nem teszi lehetővé, tehát az ezzel kapcsolatos tájékoztatás elmaradása nem sért eljárási szabályt.
[51]	Felülvizsgálati kérelmében a felperes sérelmezte azt is, hogy a halasztás iránti kérelmének elbírálatlansága, valamint a tárgyalás megtartása miatt nem tudta bejelenteni a tanács tagjaival szemben a kizárási kérelmét, ezzel a másodfokú bíróság megsértette a pártatlan ítélkezéshez és tisztességes eljáráshoz való jogát, valamint a Pp. 141. § (2) bekezdését. Rámutat a Kúria, hogy az előzőekből következően a másodfokú bíróság az eljárási szabályok maradéktalan betartásával nem vette figyelembe a felperes tárgyalás halasztása iránt előterjesztett egyoldalú kérelmét, és tartotta meg a tárgyalást, tehát a felperes által hivatkozott eljárási szabálysértés nem állapítható meg, nem sérült a tisztességes eljáráshoz való joga sem.

[52]	A felperes felülvizsgálati kérelmében arra is hivatkozott, hogy a fellebbezési ellenkérelmet a másodfokú ítélet meghozatala után kapta meg, így nem tudott arra észrevételt tenni. Álláspontja szerint az sem lett volna megfelelő, ha azt a fellebbezési tárgyaláson ismertetik.
[53]	Rámutat a Kúria, hogy a Pp. 244. § (2) bekezdése szerint a fellebbezési ellenkérelmet legkésőbb a tárgyaláson kell a másodfokú bíróságnál előterjeszteni. A másodfokú bíróság a fellebbezési ellenkérelem másodpéldányát haladéktalanul kézbesíti a fellebbező félnek.
[54]	Ezzel kapcsolatban a felperes felülvizsgálati kérelmében nem adta elő, hogy milyen sérelmet szenvedett, nem fejtette ki, hogy az ellenkérelem késedelmes kézbesítése a perbeli igény érvényesítését mennyiben hátráltatta. Rögzíti a Kúria, hogy önmagában az az eljárási szabálysértés, ami nem bír kihatással a jogvitára, illetve annak érdemi elbírálására, sem a tisztességes eljáráshoz való jogot nem sérti, sem nem eredményezi a döntés hatályon kívül helyezését.

[55]	A felperes előzetes döntéshozatal kezdeményezése iránti kérelmének elbírálásával kapcsolatos kifogása vonatkozásában a Kúria rámutat: alaptalanul hivatkozott a felperes felülvizsgálati kérelmében arra, hogy a másodfokú bíróság az előzetes döntéshozatal kezdeményezése iránti kérelmét indokolás nélkül utasította el, amely sérti a tisztességes eljáráshoz való jogát és a Pp. 221. § (1) bekezdését. A másodfokú bíróság ítéletében pontos indokát adta annak, hogy mi okból tekintette úgy, hogy a felperes joghatályosan e tárgyban nem terjesztett elő kérelmet, tehát megfelelően indokolta, hogy miért nem adott helyt a felperes ilyen tárgyú kérelmének.

[56]	A fentiekre tekintettel tehát a Kúria azt állapította meg, hogy a felperes által a felülvizsgálati kérelmében előadottak nem alapozzák meg eljárási szabálysértés megállapítását.

[57]	A felperes felülvizsgálati kérelmében előadott, anyagi jogszabályok megsértésével kapcsolatos álláspontja szerint a jogerős ítélet sérti az Alaptörvényt, az eljárt bíróságok tévesen alkalmazták a Ptk. 349. §-át, az EK-Szerződés 10. cikkével, az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésével, illetve a 173/03. számú ítéletben foglalt jogelvekkel szemben; állítása szerint a Fővárosi Ítélőtábla ezzel megsértette az állami egység elvét. Érvelése szerint az Alaptörvény XXVIII. cikk (1) bekezdését, az R. cikk (2) bekezdését és a Pp. 1. §-át sértő módon nem bírálták el az eljárt bíróságok érdemben a keresetet, a passzív perbeli legitimáció hiányára hivatkozással.
[58]	Ezzel kapcsolatban a Kúria mindenben egyetértett az ügyben eljárt bíróságokkal. Kiemeli, hogy az állam a tevékenységét önálló jogalanyiságú szervezetein keresztül gyakorolja, amelyek saját tevékenységükért önálló felelősséggel tartoznak. Helyesen foglaltak állást úgy az eljárt bíróságok, hogy sem a Ptk., sem az Alaptörvény nem alapozza meg az állam közvetlen, mögöttes kártérítési felelősségét, az állam nem válik a polgári jogviszony alanyává. Az ezzel kapcsolatos következetes gyakorlatot tükrözi a Kúria Pfv.IV.21.323/2016/5. számú döntése is.
[59]	A perbeli esetben a felperes bírósági jogkörben okozott kár megtérítése jogcímén terjesztette elő keresetét. Megalapozottan jutottak az eljárt bíróságok arra a következtetésre, hogy az ennek során a bíróságok által esetlegesen okozott károkért a kifogásolt tevékenységet kifejtő bíróság perelhető a Ptk. 349. §-a alapján. Ezzel biztosított az a lehetőség, hogy a közösségi jog esetleges megsértéséért való kártérítési felelősség érvényesíthető legyen az adott állami szervvel, jelen esetben a bírósággal szemben. Olyan kötelezettség nem olvasható ki a felperes által hivatkozott 10. cikk, illetve az 4. cikk (3) bekezdéséből, valamint az EUB döntésekből, hogy minden, állami szerv által a közösségi jog megsértésével okozott kárért magának az államnak kell helytállnia.
[60]	Helyesen mutatott rá az ítélőtábla határozatában, hogy az állami egység elvének megsértése akkor kerülhetne szóba, ha a tagállami szabályozás nem tenné lehetővé, vagy korlátozná a közösségi jog megsértése miatti igényérvényesítést.
[61]	Mindezekre figyelemmel tehát az ügyben eljárt bíróságok helyesen állapították meg, hogy az alperes helytállási kötelezettsége a perben hivatkozott tevékenység miatt a felperes irányában kizárt, ezért vele szemben a kereset alaptalan.

[62]	Alaptalannak találta a Kúria a felperes előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésére irányuló kérelmét is.
[63]	Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 267. cikke szerint az Európai Unió Bírósága hatáskörrel rendelkezik előzetes döntés meghozatalára a Szerződések értelmezése, valamint az uniós intézmények, szervek, vagy hivatalok jogi aktusainak érvényessége és értelmezése kérdésében.
[64]	Az EBH 2005.1320. és BH 2006.18. számú döntésekben is megjelenő egységes gyakorlat szerint nincs helye előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésének, ha a fél nem a közösségi jog értelmezését, hanem annak megállapítását kéri, hogy az irányadó magyar jog nem felel meg a közösségi jog által védett alapelveknek.
[65]	Kiemeli a Kúria, hogy csak olyan kérdésben van helye előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésének, amelynek az adott ügy eldöntésének szempontjából jelentősége van.
[66]	Jelen esetben a Kúria megítélése szerint az előzetes döntéshozatali eljárás kezdeményezésének feltételei nem állnak fenn, az a jogvita elbírálása szempontjából szükségtelen, ezért a Kúria a felperes erre irányuló kérelmét elutasította.

[67]	A kifejtettekre tekintettel a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján hatályában fenntartotta, mert az mindenben megfelelt az irányadó jogszabályoknak.
Záró rész
[68]	A Kúria a pervesztes felperest a Pp. 270. § (1) bekezdése szerint alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdése alapján kötelezte az alperes javára a jogi képviseletével összefüggésben felmerült, a 32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet 3. § (2) és (5) bekezdése alapján, a (6) bekezdés alkalmazásával megállapított felülvizsgálati eljárási költség megfizetésére.
[69]	A tárgyi illetékfeljegyzési jogra tekintettel le nem rótt, az Itv. 50. § (1) bekezdése szerint számított felülvizsgálati illeték állam javára történő megfizetésére a 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján a felperes köteles.
[70]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (1) bekezdése alapján a felperes kérelmére tárgyaláson bírálta el.
Budapest, 2018. október 17.

Böszörményiné dr. Kovács Katalin s.k. a tanács elnöke, Salamonné dr. Piltz Judit s.k. előadó bíró, Dr. Döme Attila s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:

bírósági ügyintéző
HM