A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
közbenső ítélete
Az ügy száma: 	Mfv.I.10.150/2018/6.
A tanács tagjai: . Hajdu Edit a tanács elnöke
. Gál Attila előadó bíró 
. Mészárosné dr. Szabó Zsuzsanna bíró 
		
A felperes: 	felperes neve
	
A felperes képviselője: 
. Waldmann Gábor ügyvéd

Az alperes: 	alperes neve

Az alperes képviselője: 
. Bródy János ügyvéd

A per tárgya: 	munkabér és egyéb anyagi juttatás

A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: alperes
	
A másodfokú bíróság neve és a jogerős határozat száma: 
Szegedi Törvényszék 2.Mf.21.498/2017/4.

Az elsőfokú bíróság neve és a határozat száma: 
Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 8.M.604/2015/22.
	
Rendelkező rész 
A Kúria a Szegedi Törvényszék 2.Mf.21.498/2017/4. számú közbenső ítéletét hatályában fenntartja. 
Az alperes által le nem rótt 70.000 (hetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket az alperes viseli. 

Kötelezi a Kúria az alperest, hogy 15 nap alatt fizessen meg a felperesnek 20.000 (húszezer) és 5.400 (ötezer-négyszáz) forint felülvizsgálati eljárási költséget. 
A közbenső ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A felperes 1995. április 15-től állt határozatlan idejű munkaviszonyban az alperesnél, kezdetben főmérnöki, majd műszaki igazgató, végül pedig kereskedelmi igazgató munkakörben. 
[2]	2014. november 25-én agyvérzést kapott, majd ennek következtében 2015. október 20-ig keresőképtelen állományban volt. 
[3]	2015. augusztus 26-án megváltozott munkaképességű személyek ellátása iránti kérelmet terjesztett elő az első fokon eljáró rehabilitációs hatóságnál. 2015. október 2-án kelt komplex minősítésű bizottsági vélemény szerint a felperes egészségi állapota 43%, foglalkozási rehabilitációja nem javasolt, ezért a  Megyei Kormányhivatal 2015. október 6-án értesítette, hogy a megváltozott munkaképességű személyek ellátására jogosult. 
[4]	A felperes 2015. október 20-án kérte az alperest, hogy rokkantsági ellátás elindítása miatt 2015. október 21-re egy nap fizetés nélküli szabadságot engedélyezzen, és erről igazolást állítson ki. Az engedélyt és az igazolást az alperes vezérigazgatója ezen a napon ekként kiadta. 
[5]	A felperes október 21-én a rokkantsági ellátás megállapításához szükséges iratokat, nyilatkozatokat megküldte a  Megyei Kormányhivatalnak, továbbá mellékelte a fizetés nélküli szabadságról szóló igazolást is. A  Megyei Kormányhivatal 2015. november 2-án kelt határozatával a felperes részére 2015. október 21-től havi 139.500 forintos rokkantsági ellátást állapított meg. 
[6]	2015. november 2-án dr. H.E. foglalkozás egészségügyi szakorvos elsőfokú munkaköri alkalmassági véleményében megállapította, hogy a felperes korábbi munkakörének ellátására (kereskedelmi igazgató) nem alkalmas. 
[7]	A felek 2015. november 11-én megbeszélést tartottak, ahol a felperes nyilatkozott, hogy a foglalkozás egészségügyi szakvéleményt elfogadja, és a továbbiakban az alperesnél semmilyen munkakörben nem kíván munkát végezni, rokkantsági ellátást fog igénybe venni. 
[8]	A felek november 19-én ismételten egyeztetni próbáltak. Ezen a megbeszélésen a felperes fenntartotta, hogy nem kíván az alperesnél munkát végezni, majd a felek megtették a munkaviszony közös megegyezéssel való megszüntetésére ajánlatukat azzal, hogy  megegyezés hiányában a munkaviszonyt a munkáltató felmondással szünteti meg. A felperes visszaszolgáltatta az alperes tulajdonát képező, nála lévő eszközöket.
[9]	2015. november 20-án a felperes kérelemmel fordult a  Megyei Kormányhivatalhoz, és kérte a rokkantsági ellátás 2015. október 21. napjára visszamenőleges hatályú megszüntetését, azzal, hogy azt nem kívánja igénybe venni. A Kormányhivatal 2015. december 1-jén a rokkantsági ellátást megállapító határozatát visszavonta. 
[10]	A felperes 2015. november 20-án tájékoztatta az alperest arról, hogy a rokkantsági ellátást nem veszi igénybe, így nyugdíjasnak nem minősül, ezért a november 19-ei jegyzőkönyvben rögzített igényét további 5 havi végkielégítéssel kiegészíti. 

[11]	Az alperes 2015. november 20-án postára adott irattal a felperest tájékoztatta, hogy szabadsága 2015. november 23-án lejár, november 24-én munkaképes állapotban jelenjen meg munkahelyén, ahol 44 napra más munkaterületre kívánja átirányítani. 
[12]	Az alperes 2015. november 24-én „készletgazda-leltárelőkészítő” munkakörben való, a  munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (Mt.)  53. §-án alapuló foglalkoztatásáról tájékoztatta a felperest a munkaköri leírásának egyidejű átadásával, és ennek érdekében ezen a napon rendkívüli orvosi alkalmassági vizsgálatra kötelezte. Dr. H.E. foglalkozás egészségügyi szakorvos a munkakör ellátására alkalmasnak minősítette annak ismeretében, hogy a felperes bemutatta a 2015. november 12-én kelt ortopéd és traumatológusi szakorvosi leletet. 
[13]	A felperes 2015. november 24-én délelőtt arról értesítette háziorvosát, hogy a részére felajánlott munkakört fizikai munkavégzés, valamint a kiírt fizikoterápiás kezelés miatt nem tudja ellátni. A háziorvos a felperest - a 2015. november 23-án délután megtartott rendelésen a jobb könyökízület megbetegedése panaszra figyelemmel - keresőképtelen állományba vette. A munkáltatót a felperes erről tájékoztatta és nem állt munkába. 
Az alperes a felperes munkaviszonyát 2015. december 4-én kelt és december 7-én közölt azonnali hatályú felmondással megszüntette az Mt. 78. § (1) bekezdés a) és b) pontja alapján. 
[14]	A felmondás indokolásában a következőket rögzítette:
1.) A felperes megsértette az Mt. 6. § (1) és (2) bekezdésében foglaltakat, mivel nem a jóhiszeműség és tisztesség elvének megfelelően járt el, mivel a 2015. november 2-ai munkaköri alkalmassági véleményt, miszerint nem alkalmas korábbi munkaköre ellátására elfogadta, majd úgy nyilatkozott, hogy a munkáltatónál a jövőben nem kíván munkát vállalni. A rokkantsági ellátása folyósításáról kifejezetten jogosulatlan előny megszerzése végett a munkáltatót megtévesztve valótlan tájékoztatást adott annak érdekében, hogy a munkáltató indokolás nélküli felmondást közöljön vele a korábbi megbeszéléseknek megfelelően, amely így már önmagában jogellenes lett volna, és egy esetleges munkaügyi perben a munkáltató számára jelentős fizetési kötelezettséget eredményezett volna.
2.) Az egy nap fizetés nélküli szabadságot azzal a céllal kérte, hogy azt a hatóság előtt felhasználva, vélhetően jogosulatlanul, rokkantsági ellátás kerüljön a számára megállapításra.
3.) 2015. november 24-ét megelőzőleg nem közölte a munkáltatóval, hogy táppénzes állományban van, és erről a foglalkozás egészségügyi orvost sem tájékoztatta. Az üzemorvosi vizsgálat során nem jelezte, hogy a munkavégzését akadályozó egészségi állapota áll fenn, ilyen körülményt az üzemorvos nem tapasztalt. Ezt követően közölte, hogy a munkát nem veszi fel, eltávozott a munkahelyéről, majd utána került táppénzes állományba. Azzal, hogy a munkáltatóval valótlan tényt közölt, és a munkahelyét elhagyta, megszegte a jóhiszemű és tisztességes joggyakorlásra vonatkozó, valamint az együttműködési kötelezettségét.
4.) A munkáltató tudomására jutott, hogy a felperes a jövőben más, konkurens társasággal kíván együttműködni, és a munkáltató gazdasági érdekeit sértő tevékenységet fejtett ki. A munkaviszony megszüntetését is azért szorgalmazta, azért igyekezett a lehető legnagyobb összegű juttatáshoz jutni, hogy versenytevékenységét finanszírozza. E magatartásával megsértette az Mt. 8. § (1), (2), (3), (4) bekezdéseiben foglalt kötelezettségét.
5.) A felperes annak érdekében, hogy anyagi érdekeit érvényre juttassa, a feleségén keresztül több alkalommal megpróbálta nyomás alá helyezni a munkáltatót, melynek során a munkáltató számára hátrányos következményeket helyezett kilátásba. E magatartásával az Mt. 6. §-ában foglaltakat szegte meg.
6.) A munkáltató a felperes magatartását együttesen és összességében úgy értékelte, hogy az olyan mértékben megingatta a bizalmát, amely a jogviszony további fenntartását lehetetlenné teszi. A felperes a munkáltató gazdasági érdekeinek megsértésére irányuló, valamint a jogszerű felmondásra vonatkozó törekvéseinek megakadályozását célzó magatartásával olyan helyzetet teremtett, amellyel - figyelembe véve a általa betöltött pozíciót - a munkaviszony fenntartását szintén lehetetlenné tette. 

	A felperes kereseti kérelme és az alperes védekezése

[15]	A felperes keresetében a munkaviszonya jogellenes megszüntetésének megállapítását és jogkövetkezményként az alperes 8.413.716 forint kártérítés és 3.250.000 végkielégítés megfizetésére kötelezését kérte. 
[16]	Előadta, hogy a tájékoztatási, az együttműködési és a jóhiszemű eljárásra vonatkozó kötelezettségeit megtartva a munkáltatót minden olyan tényről, adatról tájékoztatta, amely az adott helyzetben elvárható. Sem a munkáltatót, sem a kormányhivatalt nem tévesztette meg. A 2015. november 19-ei egyeztetést követően arra az elhatározásra jutott, hogy kéri a rokkantsági ellátás megszüntetését, melyet másnap meg is tett, és erről haladéktalanul tájékoztatta a munkáltatót. Nem tudott arról, hogy a munkáltató felmondással kíván élni, hiszen a november 19-ei egyeztetésen a felek a munkaviszony közös megegyezéssel történő megszüntetéséről egyeztettek, és a kormányhivatal az igényt a munkáltató által engedélyezett egy nap fizetés nélküli szabadságról szóló okirat ismeretében bírálta el. 
[17]	A 2015. november 24-én felajánlott munkakörrel kapcsolatban kiemelte, hogy a foglalkozás egészségügyi orvos a keresőképességét nem vizsgálta, arra nem is volt jogosult, azonban az átadott iratokból tudomása volt arról, hogy 2015. november 12-én ortopéd és traumatológus szakorvosi rendelésen jelent meg, majd a vizsgálatot követően egyeztetett háziorvosával, és ezt követően tájékoztatta a munkáltatót keresőképtelenségéről. 
[18]	Kifejtette, hogy a munkáltató csak feltételezte, hogy vele konkurens gazdasági társasággal kíván együttműködni, és ennek érdekében szorgalmazta a munkaviszonya megszüntetését. Vitatta továbbá, hogy házastársán keresztül próbált volna nyomást gyakorolni a munkáltatóra. Kifejtette, hogy 20 év munkaviszony után érthetetlen hogyan veszítette el munkáltatója a bizalmát, hiszen a felmondás közlését megelőzően már egy éve nem végzett munkát. Mindezek alapján az azonnali hatályú felmondás indokai nem valósak és nem okszerűek.
[19]	Az alperes ellenkérelmében a felperes keresetének elutasítását és perköltségben való marasztalását kérte. Kifejtette, hogy a felperes kötelezettségszegései a munkáltató felmondásának megakadályozását célzó, valamint gazdasági érdekeinek megsértésére irányultak, így azok jelentős mértékben ingatták meg a felperesbe vetett bizalmat, és ez a munkaviszony további fenntartását lehetetlenné tette.
Az első- és másodfokú ítélet
[20]	A Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság közbenső ítéletével megállapította, hogy az alperes a felperes munkaviszonyát jogellenesen szüntette meg. 
[21]	Az indokolásban rögzítette, hogy a felperes 2015. november 11-én és november 19-én történt megbeszéléseken kijelentette, hogy rokkantsági ellátásban részesül, mely nyilatkozatát november 20-án visszavonta, azonban e magatartásával kötelezettségszegést nem követett el. Joga volt ahhoz, hogy egészségkárosodása alapján kérelmet nyújtson be a  Megyei Kormányhivatalhoz, azonban ezt joghatályosan vissza is vonhatta. Erről a visszavonásról a felperes haladéktalanul, 10 óra 35 perckor e-mailt küldött, valamint hozzátartózója közreműködésével délután fax üzenetben is értesítette a munkáltatót.
[22]	Az alperes nem bizonyította, hogy a felperesnek kétséget kizáróan tudomása lehetett az alperes azon szándékáról, hogy november 20-án felmondással kíván élni.
[23]	A rokkantsági ellátás igénybevételének szükségessége a munkáltatóban és a munkavállalóban az egyeztetések során felmerült, a felperes később ez irányú szándékát megváltoztatta, és erről tájékoztatta az alperest. Ezen cselekedetével a munkáltatót nem tévesztette meg, haladéktalanul igyekezett tájékoztatni őt arról, hogy rokkantsági ellátásban nem részesül. 
[24]	A felmondás azon állítását, hogy a felperes vélhetően a  Megyei Kormányhivatalt megtévesztve állította a rokkantsági ellátás iránti kérelmében, hogy kereső tevékenységet nem folytat, a bíróság alaptalannak találta. Az iratokhoz csatolt igazolás szerint a vezérigazgatótól a felperes rokkantsági ellátás igénylése miatt kérte egy nap fizetés nélküli szabadság engedélyezését, így a vezérigazgató tisztában volt a felperes szándékával. Az alperes nem vitatta, hogy október 21-én a vezérigazgató aláírta ezt az okiratot, holott a felperesnek még 20 nap ki nem vett szabadsága volt, amelyet október 22-től a munkáltató ki is adott. Figyelemmel arra, hogy a vezérigazgató engedélyezte a fizetés nélküli szabadságot, nem állapítható meg, hogy a felperes megtévesztette a  Megyei Kormányhivatalt. 
[25]	A felperes valóban nem közölte dr. H.E. foglalkozás egészségügyi orvossal a 2015. november 24-től tartó keresőképtelenség tényét, így valóban nem tett eleget együttműködési kötelezettségének és nem járt el jóhiszeműen a munkáltatóval szemben. Ugyanakkor a felperes terhére nem értékelhető, hogy a háziorvos a neki korábban bemutatott ortopéd traumatológiai szaklelet, valamint az előző nap elvégzett személyes vizsgálat alapján 2015. november 24-től táppénzes állományba vette, hiszen az utólagos keresőképtelenség megállapítására a háziorvosnak van jogosultsága és ezt a foglalkozás egészségügyi orvos sem vizsgálhatta felül. 
[26]	A felperes joggal gondolhatta, hogy a munkaszerződésben szereplő munkakörtől eltérő munkakör fizikai tevékenységgel is jár, hiszen címkézési tevékenységet is kellett végeznie. A felperes mulasztása annyiban állapítható meg, hogy az üzemorvosi vizsgálat alkalmával nem közölte az üzemorvossal keresőképtelenségének tényét, nem volt kellően körültekintő, és nem tájékozódott az ellátandó készletgazda-leltárelőkészítő munkakör munkaköri feladatairól. Mindez a felperes kötelezettségszegéseként értékelhető, azonban ez nem olyan súlyú, amely az azonnali hatályú felmondást megalapozná.
[27]	A perben nem nyert bizonyítást a felmondásban szereplő azon ok, hogy a felperes az alperesnek konkurenciát jelentő társasággal kívánt volna együttműködni, továbbá hogy a  házastársa a felperessel akarat- és szándékegységben nyomást kívánt gyakorolni az alperes tulajdonosaira.
[28]	A bíróság megállapította, hogy a felperes nem követett el olyan súlyú kötelezettségszegést, amely az azonnali hatályú felmondáshoz jogszerűen vezethetett volna, továbbá olyan magatartást sem tanúsított, amely munkaviszonya fenntartását lehetetlenné teszi. Önmagában az, hogy a felperes betegségéből való felgyógyulása érdekében igyekezett az érdekei szerint eljárni, és adott körülmények között számára legkedvezőbb munkavállalói pozícióba kerülni, nem jelent kötelezettségszegést.
[29]	Az elsőfokú bíróság közbenső ítélete ellen az alperes fellebbezéssel élt, melyben elsődlegesen az ítélet megváltoztatását, másodlagosan a közbenső ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárásra, új határozat hozatalára utasítását kérte. 
[30]	Kifejtette, hogy az elsőfokú bíróság okszerűtlen mérlegeléssel, helytelen tényállást állapított meg. A felperes november 11-én bemutatta a munkáltatónak a  Megyei Kormányhivatal rokkantsági ellátásra jogosultságról szóló okiratát, továbbá úgy nyilatkozott, hogy rokkantsági ellátásban részesül, így a munkáltató arról tájékoztatta, hogy nem köteles a felmondást indokolni, és a felperest végkielégítés sem illeti meg. A felperes ezen nyilatkozatát november 19-én megerősítette, továbbá kifejtette, hogy a munkáltatónál semmilyen munkakörben nem kíván munkát végezni.
[31]	A kormányhivatalt megtévesztette azzal, hogy állítása szerint keresőtevékenységet nem folytat, és nem részesül rendszeres pénzellátásban. 
[32]	Kifogásolta, hogy a felperes a rokkantsági ellátás megszüntetése iránti kérelmet a felesége útján küldte meg e-mailben és faxon, amelyek nem tekinthetők jogszerűnek. 
[33]	Rögzítette, hogy a felperes munkaköre szellemi tevékenységnek minősül, a vonalkódok felragasztása nem igényel fizikai munkát, így ezt a feladatot el tudta volna látni. 
[34]	Az alperes július 27-én okiratot csatolt, bizonyítási eljárást ajánlott fel arról, hogy a felperes konkurens céggel munkaviszonyban áll, és a felmondás közlésekor is kapcsolatban állt, állította, hogy a tulajdonos tanú 3né a felperes felesége által írt üzeneteket nyomásgyakorlásként élte meg, mivel azok fenyegetőek voltak.
[35]	A Szegedi Törvényszék 2.Mf.21.498/2017/4. számú közbenső ítéletével az elsőfokú bíróság közbenső ítéletét helybenhagyta, rendelkezett a perköltség és a fellebbezési illeték viseléséről. Az elsőfokú bíróság által megállapított tényállást kiegészítette a 2015. augusztus 26-tól november 24-ig terjedő időszakban történt, az azonnali hatályú felmondás indokolására tekintettel releváns eseményekkel. 
[36]	Kifejtette, hogy az elsőfokú bíróság a jogvita elbírálásához szükséges tényállást a rendelkezésre álló bizonyítékok okszerű mérlegelésével helyesen állapította meg, és abból helytálló jogi következtetésre jutott, így a közbenső ítélet helyes. 
[37]	Rögzítette, hogy az másodfokú eljárás tárgyát az azonnali hatályú felmondás indokolása valóságának és okszerűségének a felülvizsgálata képezte, melynek kapcsán az alperest terhelte annak bizonyítása, hogy a felhozott indokokból a felperes a munkaviszonyából származó lényeges kötelezettségét szándékosan, vagy súlyos gondatlansággal jelentős mértékben megszegte, és olyan magatartást tanúsított, mely a munkaviszony fenntartását lehetetlenné tette. A felperes keresetében az azonnali hatályú felmondás indokainak valóságát és okszerűségét vitatta, de a munkaviszony megszüntetés kapcsán munkáltatói joggal való visszaélésre nem hivatkozott, ezért ezt nem vizsgálta. 
[38]	A törvényszék szerint az iratokból megállapítható, hogy a felperes megváltozott egészségi állapota miatt már nem volt alkalmas kereskedelmi igazgató munkakör betöltésére. A felperes 2015. november 11-én és november 19-én lefolytatott egyeztetések alkalmával egyértelműen úgy nyilatkozott, hogy a jövőben az alperesnél semmilyen munkakört nem kíván ellátni, erre tekintettel a felek kölcsönös ajánlatot tettek a munkaviszony közös megegyezéssel történő megszüntetésére, illetve a kifizetni vállalt és kért juttatásokat megjelölték. A munkáltató ezzel kapcsolatban a tulajdonossal kívánt egyeztetni, majd rögzítette, hogy ezt követően a felek egyeztetnek egymással. Ha a megegyezés nem jön létre, úgy a munkáltató felmondással él. A bíróság szerint ebből következik, hogy a felek szándéka egyértelműen a munkaviszony megszüntetésére és nem a felperes egészségi állapotának megfelelő más munkakörben való foglalkoztatására, illetve azonnali hatályú felmondásra irányult. 
[39]	A felperes a november 11-ei egyeztetésen bemutatta a kormányhivatal értesítését, hogy rokkantsági ellátásra válhat jogosulttá és ennek megállapításához az igazolások becsatolása szükséges. Az alperesnek az egyeztetést megelőzően is tudomása volt arról, hogy a felperes rokkantsági ellátást kíván előterjeszteni, mivel a felperes ezen indokkal előterjesztett kérelmére az alperes 2015. október 21-ére egy nap fizetés nélküli szabadságot engedélyezett. 
[40]	A kormányhivatal a felperes részére rokkantsági ellátást állapított meg október 21-től, és a határozatot a két egyeztetés között kézbesítették, amelyet a felperes november 19-án átadott a munkáltató részére. 
[41]	Kifejtette, hogy a felperes a kormányhivatalnak 2015. október 21-én egyértelműen nyilatkozott, hogy munkaviszonyban áll az alperesnél, és október 21-én fizetés nélküli szabadságát tölti.
[42]	A november 19-ei egyeztetést követően a felperes meggondolta magát, és november 20-án a rokkantsági ellátás megszüntetését kérte. Erről a döntésről az alperest haladéktalanul tájékoztatta, illetőleg a közös megegyezéses munkaviszony megszüntetése esetén esedékes juttatások iránti igényét kiegészítette további 5 havi végkielégítéssel, arra tekintettel, hogy nem minősül nyugdíjasnak. A munkáltató ezt a tájékoztatást tudomásul vette, és tájékoztatta a felperest, hogy a munkaviszony megszüntetése helyett az Mt. 53. §-a alapján a következő munkanaptól átmenetileg munkaszerződésétől eltérő munkakörben foglalkoztatja, és felszólította, hogy a munkahelyen munkavégzés céljából jelenjen meg. 
[43]	A felperes eleget tett november 24-én a felhívásnak, átvette a munkaköri leírást, majd a munkáltató utasítása szerint rendkívüli foglalkozás egészségügyi alkalmassági vizsgálaton vett részt, ahol alkalmas minősítést kapott. 
[44]	Tényként állapította meg a bíróság, hogy november 24-én keresőképtelen állományba vette a háziorvosa a felperest, amelyről a munkáltatót szóban haladéktalanul tájékoztatta, illetve későbbiekben igazolást is csatolt, majd eltávozott a munkahelyéről.
[45]	A perben a munkáltató állította, de bizonyítani nem tudta, hogy a felperes „feleségén keresztül több alkalommal megpróbálta nyomás alá helyezni a munkáltató tulajdonosait.” Nem bizonyította továbbá azt sem a munkáltató, hogy a felperes más, konkurens társasággal kívánt együttműködni, és ennek érdekében őt sértő gazdasági tevékenységet fejtett ki. Rögzítette a másodfokú bíróság, hogy az alperes konkurens társaságként a B.P.T. Kft.-t jelölte meg, azonban a felperes a tárgyaláson munkaszerződéssel igazolta, hogy a megjelölt céggel 2017. május 25-től létesített munkaviszonyt. Az alperes állítása igazolására további bizonyítási indítványt nem tett. 
[46]	A másodfokú bíróság szerint az elsőfokú bíróság a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján helyesen jutott arra a következtetésre, hogy a felperes az Mt. 78. § (1) bekezdés a) pontja szerint kötelezettségszegést nem valósított meg, és b) pont szerinti egyéb olyan magatartást sem tanúsított, amely alapját képezhette volna a munkaviszony azonnali hatályú megszüntetésének. 

	Az alperes felülvizsgálati kérelme és a felperes ellenkérelme

[47]	Az alperes felülvizsgálati kérelmében elsődlegesen kérte a jogerős közbenső ítélet hatályon kívül helyezését, új határozatban a felperes keresetének elutasítását, másodlagosan törvényszék ítéletét mint jogszabálysértőt hatályon kívül helyezni és e bíróságot új eljárás lefolytatására kötelezni kérte. 
[48]	Álláspontja szerint a másodfokú bíróság közbenső ítélete jogszabálysértő, sérti az Mt. 6. §-át, 8. §-át, 21. § (1) bekezdését, 78. § (1) bekezdés a) és b) pontját, a 2011. évi CXCI. törvény 2. § (1) bekezdés b) és c) pontját, továbbá a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Pp.) 206. § (1) bekezdését.
[49]	Kifejtette, hogy a felperes a november 11-ei meghallgatáson azt állította, hogy rokkantsági ellátásban részesül, és bemutatta a kormányhivatal „értesítés ellátásra jogosultságról” elnevezésű október 6-án kelt okiratot. A felperes úgy nyilatkozott, hogy rokkantsági ellátásban részesül, és a jövőben fenn kívánja azt tartani. Erre tekintettel tájékoztatta őt a munkáltató arról, hogy az Mt. 294. § (1) bekezdés g) pontja alapján a határozatlan időtartamú munkaviszony felmondással történő megszüntetését nem köteles indokolni, továbbá a munkavállalót végkielégítés nem illeti meg. 
[50]	2015. november 19-én a felperes megerősítette, hogy a rokkantsági ellátást igénybe veszi, így nyugdíjasnak minősül. Az alperes ekkor felajánlotta, hogy a jogviszony közös megegyezéssel történő megszüntetése esetén a munkavállalónak járó járandóságot megfizeti, a felperes ezt nem fogadta el, így nem tudtak megállapodni. 2015. november 20-án nyilvánvalóvá vált, hogy a felperes anyagi követelését az alperes nem tudja elfogadni, így kénytelen a munkaviszonyt felmondással megszüntetni, erről a felek jogi képviselői telefonon egyeztettek. A felmondást az alperes a felperes nyugdíjas státuszának megfelelően elkészítette, és „bepostázta”. 
[51]	Ezt követően a felperes a korábbi nyilatkozatainak ellentmondva november 20-án az alperes által postára adott felmondást követően fax üzenetben tett nyilatkozatot, miszerint nem részesül semmilyen ellátásban, és nem minősül nyugdíjasnak. Ezzel a cselekedetével szándékosan félrevezette a munkáltatót és jelentős mértékben megszegte az Mt. 6. § (2) bekezdésében foglaltakat. A törvényszék az Pp. 206. § (1) bekezdését sértő módon a felperes nyilatkozatait mint bizonyítási eszközöket kirívóan okszerűtlenül figyelmen kívül hagyta. Érvelése alátámasztására alperes hivatkozott a BH2001.138. számú eseti döntésre is. 
[52]	Kifejtette, hogy a 2011. évi CXCI. törvény 2. § (1) bekezdés b) és c) pontja alapján az minősülhet megváltozott munkaképességű személyek ellátására jogosultnak, aki kereső tevékenységet nem folytat és pénzellátásban nem részesül. A felperes az alperessel munkaviszonyban állt, fizetést kapott, és csak egy nap fizetés nélküli szabadságban részesült. Ez a magatartása, hogy a hatóságnál valótlan állítást tett, és ezzel előnyöket szerzett, bizalomvesztést eredményezett a munkáltatóban. Ez a bizalomvesztés megalapozza az Mt. 78. § (1) bekezdés b) pontja szerinti azonnali hatályú felmondást, azonban a másodfokú bíróság ezt a körülményt is a Pp. 206. § (1) bekezdésében ütköző módon kirívóan okszerűtlenül - egyben a 2011. évi CXCI. törvény 2. § (1) bekezdés b) és c) pontjaiban foglaltakkal ellentétesen - értékelte. 
[53]	Kifejtette, hogy teljes mértékben valótlan és iratellenes a bíróságnak az a megállapítása, hogy a felperes november 20-án haladéktalanul e-mailben, valamint fax üzenetben tájékoztatta az alperest, hogy a rokkantsági ellátás megszüntetését kérte. Érvelése szerint mindkét iratot a felperes felesége, K.Sz. adta fel. Álláspontja szerint az alperes igazolta, hogy az ismeretlen címről érkezett levelet valószínűleg SPAM-ként kezelte a levelezési rendszer, az nem érkezett be, a hivatkozott fax feladója a L.Sz.Sz., amely a felpereshez nem köthető. A munkavállaló jognyilatkozatát személyesen teheti meg, amennyiben azt meghatalmazott útján teszi, azt írásban kell megtennie. A felperes erre nem hivatkozott, bizonyítást sem ajánlott fel. A bíróság így kirívóan okszerűtlen és téves mérlegeléssel értékelte a bizonyítékokat, mikor azt állapította meg, hogy a felperes mindent megtett annak érdekében, hogy az alperest tájékoztassa, hogy a rokkantsági ellátása megszűnt. 
[54]	Iratellenes és jogsértő a bíróság ítéletének azon része, hogy az alperes nem bizonyította, hogy a felmondást írásba foglalta, és annak közlése iránt intézkedett. Kifejtette, hogy tanú 1, tanú 3tanúk egybehangzóan bizonyították, hogy a felek közötti megállapodás hiányára a vezérigazgató 2015. november 20-án délelőtt 10 óra körül a felmondást elkészítette, és „bepostázta”.
[55]	Állítása szerint a bíróság azon megállapítása, hogy a vezérigazgató tisztában volt azzal, hogy a felperes az egy nap fizetés nélküli szabadságot azért veszi igénybe, hogy a hatóság előtt a jogalkotó szándékával ellentétes nyilatkozatot tegyen, iratellenes. Az alperes vezérigazgatója tanúként vallotta, hogy nem tudott a felperes céljáról, amennyiben tisztában lett volna azzal, a fizetés nélküli szabadságot nem engedélyezi. A bíróság megállapítását a felperesi kérelem szövegével találta igazolhatónak, azonban a hivatkozott e-mail szövege félremagyarázható, a felperes szóbeli tájékoztatása arról szólt, hogy a kért szabadság alatt kívánja a rokkantsági ellátást intézni, és nem arról, hogy ezt akarja felhasználni a rokkantsági ellátás feltételének igazolására. 
[56]	Rögzítette, hogy a perben igazolta az alperes, hogy a felperes felesége által írt üzeneteket tanú 3né nyomásgyakorlásként élte meg, azok fenyegetőek voltak. 
[57]	A bíróság tényként állapította meg, hogy a felperest háziorvosa 2015. november 24-én keresőképtelen állományba vette, amelyről a munkáltatót szóban haladéktalanul tájékoztatta, és erre tekintettel távozott a munkahelyéről. Ez a ténymegállapítás iratellenes, és az Mt. 6. § (4) bekezdésében foglaltakkal ellentétes. A felperes november 23-án munkahelyén megjelent, az eltérő foglalkoztatást az erről készült jegyzőkönyv aláírásával elfogadta, sem szóban, sem írásban nem jelezte, hogy táppénzen lenne. Az alperes annak érdekében, hogy meggyőződjön arról, hogy a felperes egészségi állapota megfelelő, rendkívüli üzemorvosi vizsgálatra kötelezte, ahol a munkára jelentkezés napján megjelent. Az üzemorvos alkalmasnak találta a munkavégzésre. 
[58]	A felperes az üzemorvos vizsgálata során, és a munkába lépéskor sem jelezte, hogy a munkavégzését akadályozó egészségi állapotban lenne, ilyen körülményt az üzemorvos sem tapasztalt, ennek ellenére közölte, hogy a munkát nem veszi fel, mert táppénzen van, és távozott a munkahelyéről. Később úgy nyilatkozott, hogy 23-án járt háziorvosnál, és a 24-i telefonos értesítése alapján vette őt táppénzes állományba dr. Sz.Cs.. 
[59]	Kifejtette, hogy a felperes igazolásából az olvasható ki, hogy november 24-én táppénzen volt, azonban ha a vizsgálat eredményeként úgy ítélte a háziorvos, hogy 23-ától keresőképtelen,  23-tól vette volna táppénzes állományba. 
[60]	A felperes ezen magatartásával megszegte a jóhiszemű és tisztességes joggyakorlásra vonatkozó, valamint az együttműködés kötelezettségét. Ezzel kapcsolatban rögzítette, hogy a felperes alkalmas lett volna az eltérő munkakörben a foglalkoztatásra, ugyanis ezt a feladatot S.J.M. munkavállaló is elvégzi, aki mozgáskorlátozott.
[61]	Mindezekből megállapítható, hogy a felperes szándékosan félrevezette a munkáltatót és jelentősen megszegte az Mt. 6. § (4) bekezdésben foglalt kötelezettségeit, melynek ellenére a törvényszék a Pp. 206. § (1) bekezdését sértő módon a meghallgatott tanúk vallomását mint bizonyítási eszközöket kirívóan okszerűtlenül figyelmen kívül hagyta. 
[62]	A bíróság a felmondás 3. indokáról megállapította, hogy a 2017. május 25-től létesített munkaviszonyt az alperessel konkurens társaságnál, és e tekintetben az alperes bizonyítási indítványt nem tett. Ez a megállapítás iratellenes, ugyanis az alperes 2017. július 27-én a felmondási ok vonatkozásában okiratot csatolt, nyilatkozatot tett, és további bizonyítást ajánlott fel arra az esetre, amennyiben a beadványban foglaltakat felperes vitatná. Ezt követő tárgyaláson a felperes elismerte, hogy konkurens céggel munkaviszonyban áll, és nem vitatta alperes azon állítását, hogy a kapcsolat a konkurens céggel már a felmondás közlésekor is fennállt. Ennek ellenére a bíróság az alperes ajánlatát nem értékelte, és az általa felajánlott bizonyításról nem rendelkezett. Kifejtette, hogy a felperes azon nyilatkozata, hogy a versenytilalmi klauzula miatt munkaszerződést nem tudott kötni, nem értékelhető, mert a felperes e vonatkozásban is fenntartotta a joglátszatot, azonban azt nem vitatta, hogy vele már a felmondás közlésekor kapcsolatban állt. 
[63]	A felperes ellenkérelmében kérte a jogerős ítélet hatályában fenntartását és az alperes felülvizsgálati kérelmének elutasítását.
[64]	Kifejtette, hogy az első- és másodfokú bíróság a tényállást pontosan állapította meg, és abból a megfelelő jogi következtetéseket vonta le. Rögzítette, hogy a munkáltatóval történő egyeztetéskor minden adatot közölt, illetve átadott. A rokkantsági ellátás igénybevételét a munkáltató szorgalmazta, ő azt megigényelte, majd úgy döntött, hogy azt megszünteti november 20-án, és erről a munkáltatót tájékoztatta. Nem tévesztette meg az alperest, az egyeztetések alkalmával felvett jegyzőkönyvek tartalma megfelelő. 
[65]	A november 20-i döntést elküldte az alperesnek, ezt szóban is megerősítette november 24-én.
[66]	A kormányhivatalnak átadott tájékoztatással kapcsolatban rögzítette, hogy kifejezetten nyilatkozott arról, hogy munkaviszonyban áll, a hatóságot és a munkáltatót nem vezette félre. 
[67]	A vezérigazgató vallomása során elismerte, hogy november 20-ándél körül megkapta az információt a felperes e-mail üzenetéről. Megállapítható, hogy az alperes tájékoztatása ekkor megtörtént.
[68]	Az egy napos fizetés nélküli szabadság kérésének céljáról vezérigazgató tudott. A feleségén keresztül pedig nem kívánt nyomást gyakorolni senkire.
[69]	A keresőképtelenséggel kapcsolatos kapcsolatban az elsőfokú bíróság megállapította, hogy megszegte együttműködési kötelezettségét a felperes és ezen a jogerős közbenső ítélet sem változtatott. Ezzel felperes nem ért egyet, de tényként rögzítette, hogy a bíróságok minden körülményt megvizsgáltak. Kiemelte, hogy a háziorvosa a telefonhívása után vette táppénzes állományba, miután megtudta, hogy milyen feladatot kell ellátnia. A háziorvossal történt egyeztetést követően azonnal tájékoztatta a munkáltatót keresőképtelenségéről, így nem szegte meg tájékoztatási és együttműködési kötelezettségét. 
[70]	A konkurens céggel való kapcsolatára nézve 2017. augusztus 2-án megtartott tárgyaláson bemutatta munkaszerződését, és igazolta, hogy 2017. május 25-től áll munkaviszonyban a B.P. Kft-nél. Tájékoztatta a bíróságot, hogy ezen időpontot megelőzően ingatlanközvetítőként próbált elhelyezkedni, és hivatkozott arra is, hogy az alperessel kötött munkaszedődés szerint egy éven keresztül nem helyezkedhetett el konkurens cégnél, és ezen kötelezettségének eleget is tett. 
A Kúria döntése és jogi indokai
[71]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott. 
[72]	A Pp. 275. § (2) bekezdése alapján a Kúria a jogerős ítéletet csak a felülvizsgálati kérelem és a  csatlakozó felülvizsgálati kérelem keretein belül vizsgálhatja felül. A Pp. 272. § (2) bekezdése szerint pedig a felülvizsgálati kérelemben meg kell jelölni azt a határozatot, amely ellen a felülvizsgálati kérelem irányul, azt hogy a fél milyen tartalmú határozat meghozatalát kívánja, továbbá elő kell adni - a jogszabálysértés és a megsértett jogszabályhely megjelölése mellett - hogy a fél a határozat megváltoztatását milyen okból kívánja.
[73]	A felülvizsgálati kérelem egymással szorosan összefüggő kötelező tartalmi kellékei tehát a jogszabálysértés és a megsértett jogszabályhely megjelölése, valamint annak kifejtése, hogy a fél a határozat megváltoztatását milyen okból kívánja. Ezen együttes törvényi feltételeknek a fél akkor tesz eleget, ha egyrészt a megsértett jogszabályhelyet konkrétan megjelöli, másrészt pedig a hivatkozott jogszabálysértést tartalmilag is körülírja, az erre vonatkozó jogi álláspontját részletesen kifejti, vagyis a jogszabálysértésre való hivatkozását, indokait is ismerteti. Amennyiben a fél a felülvizsgálati kérelmében több, egymástól elkülönülő jogszabálysértésre hivatkozik, valamennyi hivatkozásának rendelkeznie kell az előzőekben meghatározott tartalmi követelményekkel. A jogerős ítélet több rendelkezése ellen irányuló felülvizsgálati kérelem esetén annak a törvényben előírt tartalmi kellékeket kérelmenként külön-külön kell tartalmaznia és ezek hiánytalan meglétét is a Kúria külön-külön vizsgálja [1/2016. (II. 15.) PK vélemény 4-6. pont].
[74]	A Kúria a fentieknek megfelelően előterjesztett felülvizsgálati érvelés szerint vizsgálhatta a jogerős közbenső ítéletet. 
[75]	Az alperes felülvizsgálati kérelmében állította, hogy a felperes 2015. november 11-ei és 19-ei megbeszélésen úgy nyilatkozott, hogy rokkantsági ellátásban részesül, majd ezt a nyilatkozatot november 20-án visszavonta. 
Az iratokból megállapítható, hogy november 11-én a felperes elfogadta az üzemorvos azon megállapítását, hogy az általa addig betöltött munkakörre egészségi állapota miatt alkalmatlan, továbbá ekkor a felek jegyzőkönyvben rögzítették, hogy a kormányhivatal határozata alapján a felperes rokkantsági ellátásra válhat jogosulttá. A jegyzőkönyvben rögzítették, hogy nyugdíjasnak minősül az a munkavállaló, aki rokkantsági ellátásban részesül, továbbá, hogy akkor kaphat ilyen ellátást, ha kereső tevékenységet nem végez és rendszeres pénzbeli ellátásban nem részesül. A jegyzőkönyvből kitűnően a felperes kijelentette, hogy az alperesnél nem kíván semmilyen munkát végezni. 
[76]	Az iratokból és a jegyzőkönyvből megállapítható, hogy a 2015. november 11-én felvett jegyzőkönyv a valóságnak megfelel, a felek ezzel egyezően nyilatkoztak az eljárás során is, a bíróság ezt helytállóan rögzítette. 
[77]	2015. november 19-én kelt jegyzőkönyv szerint a felek több megoldást vetettek fel a munkaviszony megszüntetésére. Első lehetőségként azt, hogy tovább foglalkoztatják más munkakörben, de a felperes kijelentette, hogy nem kíván munkát végezni az alperesnél. Második lehetőségként közös megegyezés merült fel, amelyre mindkét fél előadta javaslatát. Harmadik lehetőségként munkáltatói felmondás került szóba közös megegyezés elmaradása esetén.
[78]	A felperes 2015. november 20-án kérte a kormányhivatalt, hogy a rokkantsági ellátást visszamenőleg 2015. október 21-től szüntesse meg. A kormányhivatal határozatával a 2015. november 2. kelt határozatát visszavonta. Az indokolásban utalt a 2014. évi CXL. törvény (Ket.) 3. § (2) bekezdés d) pontjára, valamint a 2011. évi CXCI. törvény 20. §-ára. 
[79]	A bizonyítási eljárás során beszerzett okiratából megállapítható, hogy a felperes az adott időszaknak megfelelően együttműködő volt, és pontos tájékoztatást adott a munkáltatónak. Becsatolta a rendelkezésére álló iratokat, és nyilatkozott a munkáltató kérésének megfelelően. Az a körülmény, hogy a november 19-ei megbeszélést követően meggondolta magát, és ettől az időponttól kezdődően nem kívánta igénybe venni a rokkantsági ellátást, nem minősül jogellenesnek. A kormányhivatal a felperes kérelmének megfelelően - a jogszabályi rendelkezéseket betartva - visszavonta erre vonatkozó korábbi határozatát. 
[80]	A felperes felesége K.Sz., keresztisz@gmail.com e-mail címéről 2015. november 20-án 10.35 perckor küldte a .hu, a .hu, a .com e-mail címekre a tájékoztatást erről. A levél tárgya egyezségként került megjelölésre és a levelet felperes neveírta alá. Ebben a felperes tájékoztatta a címzetteket, hogy a rokkantsági ellátást nem vette igénybe, nem minősül nyugdíjasnak, továbbá az igényét további 5 havi végkielégítéssel egészíti ki. 
[81]	tanú 1vezérigazgató előadása szerint 2015. november 20-án dél körül értesült a felperes üzenetéről (Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 8. sz. jegyzőkönyv 8. oldal). Helytállóan fejtette ki a másodfokú bíróság, hogy az alperes ezen tájékoztatás kézhezvétele után határozott akként, hogy a munkaviszony megszüntetése helyett az Mt. 53. §-a alapján a következő munkanaptól átmenetileg a munkaszerződéstől eltérő munkakörben foglalkoztatja a felperest, és a munkahelyen munkavégzés céljából való megjelenésre szólította fel. 
[82]	A fentiekből megállapíthatóan a felek között a munkaviszony megszüntetésére irányuló megállapodás nem jött létre, a felperes pontosan tájékoztatta a munkáltatót a szándékairól, illetve annak alátámasztására igazolásokat csatolt. A november 20-án küldött e-mail és fax nem a felperes címéről érkezett, de aláírója a felperes volt, és erről tudott az alperes is. Figyelemmel arra, hogy a felek között nem született megállapodás, illetve a munkáltató nem szüntette meg felmondással a munkavállaló munkaviszonyát, nincs jelentősége annak, hogy a felperes a nyilatkozatát a felesége e-mail címéről küldte meg. Az alperes azt elfogadta, és ennek ismeretében tett javaslatot a korábbi munkaszerződéstől eltérő foglalkoztatásra, amelyet a felek egyező akarattal november 24-én aláírtak.
[83]	A felülvizsgálati kérelemben az alperes állította, hogy a felperes megtévesztette a kormányhivatalt és a munkáltatót azzal, hogy a fizetés nélküli szabadságra vonatkozó igazolást nem a valóságnak megfelelően állíttatta ki. 
[84]	A felperes becsatolta a 2015. október 20-án kelt e-mailt, amely a következőt tartalmazza: „Tisztelt Vezérigazgató Úr!
Kérem, hogy a rokkantsági ellátás elindítása miatt 2015. október 21. napjára engedélyezzen egy nap fizetés nélküli szabadságot és arról eredeti igazolást kell beadnom.
A táppénzes viszonyom 2015. október 20. napjáig tart. 
Köszönöttel: felperes neve” .[85]	A bírósági iratokban fellelhető a kormányhivatalhoz benyújtott nyilatkozat is. Ebben azon kérdésére, hogy „amennyiben munkaviszonyban áll szíveskedjék nyilatkozni arra vonatkozóan, hogy fizetés nélküli szabadságát töltött-e, tölti-e”, a felperes igennel válaszolt, majd rögzítette, hogy 2015. október 21-én, azaz egy napig van fizetés nélküli szabadságon (Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 12. számú beadvány f/1. sz. melléklete).
[86]	A kormányhivatal felhívására a felperes nyilatkozott arról, hogy az alperesnél munkaviszonyban áll, és 2015. október 21-én fizetés nélküli szabadságát tölti. Rögzítette, hogy a rokkantsági ellátás megállapítása iránti ügyében csatolta a nyilatkozatot.
[87]	Azt az engedélyt is csatolta, amelyet a kérésére a munkáltató állított ki. Ez az alábbiakat tartalmazza:
„Engedély fizetés nélküli szabadság igénybevételére
Alulírott tanú 1vezérigazgató engedélyezem, hogy felperes nevemunkavállaló rokkantsági ellátás indítása céljából 2015. október 21. napján egy nap fizetés nélküli szabadságot vegyen igénybe.
Szeged, 2015. október 20.
tanú 1
vezérigazgató”.
[88]	Mindezekből megállapítható, hogy a felperes a kormányhivatal felhívására úgy nyilatkozott, hogy munkaviszonyban áll, és kifejezetten rögzítette, hogy egy nap fizetés nélküli szabadságon van, melyhez csatolta az alperes által kiállított igazolást is. Az alperes az igazolást a felperes kérelme alapján állította ki, tudott annak céljáról. Megállapítható, hogy a felperes nem tévesztette meg a munkáltatót, sem a hatóságot, a jogszabályoknak megfelelően járt el.
[89]	Az alperes hivatkozása szerint iratellenes a bíróság azon megállapítása, hogy a felperest háziorvosa november 24-én táppénzes állományba vette, melyről a munkáltatót még aznap, haladéktalanul tájékoztatta, és erre tekintettel távozott munkahelyéről. Sz.Cs. háziorvos tanú ként úgy nyilatkozott, hogy a felperes november 23-án délután felkereste azzal, hogy a jobb könyökízülete megbetegedett. Ekkor felajánlotta részére a keresőképtelenség megállapítását, azonban a felperes úgy nyilatkozott, hogy nem él ezzel, megpróbál munkát végezni. Másnap 24-én, délután jelezte telefonon, hogy mégsem tud munkát végezni, a felajánlott munkakört nem tudja ellátni, fizikoterápiás kezelésre kell mennie, amelyet később igénybe is vett.
[90]	Dr. K. J.-né dr. H.E. üzemorvos tanú előadta, hogy a felperest stroke utáni állapotban vizsgálta, és megállapította, hogy az alap munkaköri tevékenységére nem alkalmas. Ezt követően raktárkészlet-gazdálkodó munkakörre vizsgálta 2015. november 23-án, vagy 24-én, ahol a feladat a raktári készletek felmérése lett volna, erről a felperes részletes munkaköri leírást kapott. A felperes említette a vizsgálat alkalmával, hogy a jobb és bal oldali könyökét fájlalja, ortopédiai szakvéleményt mutatott, amely egyértelműen teniszkönyököt állapított meg, és fizikoterápiát írt elő. A munkaköri leírás alapján úgy ítélte meg, hogy szellemi foglalkozásról van szó, ezért alkalmasnak találta a felperest azzal, hogy ha ezt nem bírja, akár a háziorvosnál, akár nála is jelentkezhet.
[91]	Az 1997. évi LXXXIII. törvény (Ebtv.) 45. § (3) bekezdése alapján a keresőképtelenség a vizsgálatra jelentkezéstől eltérően legfeljebb 5 napra visszamenőleg is igazolható. A 102/1995. (VIII. 25.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdés a) pontja alapján a keresőképtelenség elbírálására és igazolására az Ebtv. 45. § (2) bekezdése alapján a háziorvos jogosult. 
[92]	A tanúvallomásokból és iratokból megállapítható, hogy a felperes 2015. november 23-án jelezte háziorvosának egészségügyi problémáit, illetve előadta, hogy nem kéri keresőképtelenségének megállapítását, mert megpróbálja ellátni a felajánlott munkakört. A munkakör felajánlását követően a felperes - bár nem bizonyosodott meg róla - úgy értelmezte, hogy a feladat ellátása fizikai tevékenységet is tartalmaz, amelyet nem képes ellátni, ezért jelezte háziorvosának, hogy szeretne táppénzes állományba kerülni. A háziorvos az Ebtv. 45. § (3) bekezdésének megfelelően a felperest táppénzes állományba vette. 
[93]	A felmondás indokolásából (3. pont) megállapíthatóan alperes szerint november 24-én a felperes a munkát nem vette fel táppénzes állománya miatt, és ezután távozott a munkahelyéről. 
[94]	Dr. Sz.Cs. vallomásából kitűnően azonban a felperes egészségi problémái ellenére megpróbálta a munkát ellátni, de a felajánlott munkakört megismerve (2015. november 24-én aláírt munkaköri leírás), úgy ítélte meg, hogy ezt nem tudja elvégezni. Egyetértett a másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság azon megállapításával, hogy a felperes az üzemorvosi vizsgálat alkalmával nem közölt keresőképtelenséget. Azzal, hogy nem tájékozódott körültekintően a számára felajánlott készletgazda-előkészítő munkaköri feladatokról,  kötelezettségszegést valósított meg, azonban ez önmagában nem alapozta meg a munkaviszony azonnali hatályú megszüntetését. 
[95]	Az alperes állítása szerint iratellenes, hogy a felperes csak 2017. május 25-től létesített munkaviszonyt a konkurens társaságnál, és e tekintetben nem tett bizonyítási indítványt. 
[96]	Az alperes 2017. augusztus 1-jén 21. sorszám alatt csatolt egy beadványt, miszerint tudomására jutott, hogy a felperes a B.P. Kft.-vel munkaviszonyban áll. Az alperes tudomása szerint a felperesnek az alperes gazdasági érdekeit, üzleti titkait sértő kapcsolata nem új keletű, az a per tárgyát képező felmondás közlésekor is fennállt, ez bizonyítja az azonnali hatályú felmondás 4. pontjában foglalt indokolás valóságát és okszerűségét. Igazolni látta azt is, hogy a felperes munkaképes és lehetővé teszi, hogy eredeti munkakörben képzettségét felhasználva munkát végezzen, amelynek az elmaradt munkabér, illetve a kárenyhítés vonatkozásában van jelentősége. Kérte a bíróságot arra, hogy ha a felperes vitatja az állításait, akkor bizonyítási indítványt terjeszthessen elő. 
[97]	2017. augusztus 2-án megtartott tárgyaláson a felperes bemutatta munkaszerződését, mely igazolta, hogy 2015. május 25-től helyezkedett el a B.P. Kft-nél, és hangsúlyozta, hogy számítása tartalmazza a kereseti kérelem vonatkozásában az itt elért jövedelmét. A tárgyaláson a felperes nyilatkozott, hogy a munkaszerződése 13. pontja alapján nem helyezkedhetett el egy éven belül az alperes versenytársánál. Az alperesnek ezzel kapcsolatosan további nyilatkozata nem volt A bíróság kérdésére, hogy összegszerűségben vitatja-e a felperes keresetét, az alperes úgy nyilatkozott, hogy a 21. sorszámú beadványban foglaltakat fenntartja, és nincs további nyilatkozata. 
[98]	A fentiek alapján nem helytálló az alperes azon hivatkozása, hogy a felperes elismerte, hogy konkurens céggel munkaviszonyban áll, mivel nem vitatta az alperes azon állítását, hogy a kapcsolata a konkurens céggel nem új keletű és a felmondás közlésekor már fennállt. Helytállóan rögzítette a másodfokú bíróság, hogy az alperes csak állította, de sikerrel nem bizonyította, hogy a felperes más, konkurens társasággal kíván a jövőben együttműködni, ennek érdekében a munkáltató gazdasági érdekeit sértő tevékenységet fejtett ki. 
[99]	A felülvizsgálati kérelem szerint iratellenes a bíróság azon megállapítása, hogy nem nyert bizonyítást, miszerint a felperes felesége vele szándékegységben nyomást próbált gyakorolni az alperes tulajdonosaira. A Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság alapirataihoz 4/3. sorszám alatt becsatolt - K.Sz. és K. É. közötti - beszélgetéssel kapcsolatban a felperes úgy nyilatkozott, hogy nem tudott arról, hogy felesége az alperes tulajdonosaival bármilyen levelezést folytatott volna.
[100]	Meghallgatta a bíróság tanú 3né tanút, aki az alperes egyik tulajdonosa. Előadta, hogy a perben becsatolt üzenetet nyomásgyakorlásként élte meg, nemcsak egy aggódó feleség magán akciójaként. Ezzel kapcsolatban tanú 1úgy nyilatkozott, hogy a tulajdonosoktól, tanú 3tól és feleségétől származó információ, hogy a felperes felesége facebookon és sms-ben kereste meg őket, és nyomást gyakorolt, de ennek konkrét részleteit nem ismeri. 
[101]	Helytállóan fejtette ki a másodfokú bíróság azt, hogy a fentiekből nem következik, hogy a felperes a feleségén keresztül próbálta meg nyomás alá helyezni a munkáltató tulajdonosait, ugyanis a felperes ezt tagadta, az alperes erre bizonyítási indítványt nem tett. Figyelemmel arra, hogy a munkáltató és a felperes házastársa között semmilyen kapcsolat nem állt fenn, a felperes házastársának magatartása nem képezheti az azonnali hatályú felmondás indokát.
[102]	Hivatkozott továbbá az alperes arra, hogy a jogerős ítélet szerint az alperes nem bizonyította, hogy a felmondást írásba foglalta, és annak közlése iránt intézkedett. 
[103]	tanú 1tanú előadta, hogy 2015. november 20-án de. 10 óra körül megszerkesztette a felmondást, amely indokolást nem tartalmazott, és a végkielégítésről sem rendelkezett, azonban délután már nem adta fel a felmondást, azt nem kézbesítették.
[104]	Az Mt. 24. § (1) bekezdése szerint az írásbeli jognyilatkozat akkor tekinthető közöltnek, ha azt a címzettnek vagy az átvételre jogosult személynek átadják, vagy az elektronikus dokumentum részükre hozzáférhetővé válik. A közlés akkori is hatályos, ha a címzett vagy az átvételre jogosult az átvételt megtagadja, vagy azt szándékosan megakadályozza. 
[105]	A perbeli esetben nem volt jelentősége annak a körülménynek, hogy a munkáltató mikor írta meg és mikor szándékozta kézbesíteni a felmondást, mivel a postára adás előtt azt visszavonta. 
[106]	Mindezekből megállapítható, hogy a bíróságok a Pp. 206. § (1) bekezdés szerinti okszerű mérlegeléssel helyesen jutottak arra a következtetésre, hogy a felperes nem valósított meg az Mt. 78. § (1) bekezdés a) pontját megalapozó kötelezettségszegést, és nem tanúsított olyan magatartást sem, amelyet a b) pont szerint lehetne értékelni, melyek alapján a munkaviszony azonnali hatállyal megszüntethető lenne. Ebből következően az azonnali hatályú felmondás nem jogszerű. 
[107]	A fentiekre tekintettel a Kúria a jogerős közbenső ítéletet hatályában fenntartotta Pp. 275. § (3) bekezdése alapján. 
Záró rész
[108]	Az alperes perköltség fizetési kötelezettsége a Pp. 78. § (1) bekezdésén alapul. 
[109]	Az 1990. évi XCIII. törvény (Itv.) 50. § (1) és 39. § (2) bekezdés d) pontja alapján a felülvizsgálati eljárás illetéke 70.000 forint, melyet az alperes a 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése alapján köteles viselni. 
[110]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § alapján tárgyaláson bírálta el. 

Budapest, 2019. január 16.

Dr. Hajdu Edit s. k. a tanács elnöke, Dr. Gál Attila s. k. előadó bíró, Dr. Mészárosné dr. Szabó Zsuzsanna s. k. bíró