A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 	Mfv.II.10.401/2017/8.
A tanács tagjai: . Stark Marianna a tanács elnöke
é dr. Csernay Krisztina előadó bíró 
. Tálné dr. Molnár Erika bíró
A felperes: 	
A felperes képviselője: Dr. Spengler Dániel ügyvéd 
Az alperes: 	
Az alperes képviselője: 
A beavatkozó:	
A beavatkozó képviselője:
A per tárgya: 	szolgálati viszony jogellenes megszüntetése
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: felperes
A felülvizsgálni kért jogerős határozat: 
Fővárosi Törvényszék 4.Mf.680.298/2016/4.
Az elsőfokú bíróság határozata: 
Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 39.M.2973/2015/9. 
Rendelkező rész 
A Kúria a Fővárosi Törvényszék 4.Mf.680.298/2016/4. számú ítéletét hatályon kívül helyezi és a Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 39.M.2973/2015/9. számú ítéletét helybenhagyja. 
Kötelezi az alperest, hogy tizenöt nap alatt fizessen meg a felperesnek 100.000 (egyszázezer) forint együttes másodfokú és felülvizsgálati eljárási költséget. 
A 441.500 (négyszáznegyvenegyezer-ötszáz) forint másodfokú és az 552.000 (ötszázötvenkettőezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket az állam viseli. 
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye. 

Indokolás
A tényállás
[1]	A felperes 1993. november 1-től állt hivatásos szolgálati viszonyban az alperes jogelődjével, utolsó szolgálati helye a Nemzeti Nyomozó Iroda volt. Az alperesi jogelőd vezetőjének megkeresése alapján lefolytatott ellenőrzést követően a beavatkozó a 30310/7640-2/2012. ált. számú határozatával a felperes kifogásolható életvitelét állapította meg, majd az Országos Rendőr-főkapitányság vezetője 2012. augusztus 2-án kelt 005/2578/2012. számú parancsával a  szolgálati viszonyát felmentéssel megszüntette. A parancs indokolása szerint a ... a 30310/7640-2/2012. számú határozatának értelmében a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (a továbbiakban: Hszt.) 37/B. § (2) bekezdés c) pontja alapján a felperes életvitele kifogásolható, mindezek alapján a hivatásos szolgálati viszonyt a Hszt. 56. § (2) bekezdés b) pontja ba) alpontja alapján felmentéssel meg kell szüntetni. 
[2]	A felperes szolgálati viszonyának megszüntetése ellen benyújtott szolgálati panaszának a Belügyminisztérium a 2012. november 20-án kelt határozatával részben helyt adott, a felmentésre vonatkozó állományparancsot hatályában fenntartotta, de annak indokolását kiegészítve megállapította, hogy a ... határozata szerint a felperes az ügy előadójaként több alkalommal szexuális kapcsolatot létesített személyvédelem alatt álló tanúval, illetve bűncselekmény elkövetésével gyanúsított és előzetes letartóztatásban lévő személy kapcsolattartójával. E magatartás miatt a Hszt. 37/B. § (2) bekezdés c) pontjában meghatározott okból az életvitele kifogásolhatónak minősül és a Hszt. 56. § (2) bekezdés b) pont ba) alpontja alapján kell megszüntetni a szolgálati viszonyát. A határozat indokolása azt is rögzítette, hogy az állományparancs kiegészítését az tette szükségessé, mert a Hszt. 56. § (8) bekezdés és a 64/2011.(XII.30.) BM rendelet 29. § (1) bekezdésének megfelelően az nem tett teljes körűen eleget az indokolási kötelezettségének, de a munkáltatói intézkedést, annak indokát és jogcímét megfelelően tartalmazta, az indoklás teljes körűségének hiányát pedig pótolni lehetett. 

A felperes keresete és az alperes ellenkérelme
[3]	A felperes a keresetében a szolgálati viszonyának jogellenes megszüntetése megállapítását és azt kérte, hogy a bíróság kötelezze az alperest havi 459.937 forint távolléti díjjal számított 8 havi végkielégítése és 12 havi átalánykártérítés megfizetésére. Álláspontja szerint az alperes   megsértette az indokolási kötelezettségét, intézkedése továbbá az egyenlő bánásmód követelményét és a tisztességes eljáráshoz való jogot előíró jogszabályi rendelkezésekbe ütközött. 
[4]	Az alperes a kereset elutasítását kérte. Álláspontja szerint eljárása megfelelt a jogszabályoknak. 
[5]	A beavatkozó a kereset elutasítását kérte arra hivatkozással, hogy a szolgálati viszonyt megszüntető parancs tartalmazott indokolást, amelyből megállapítható, hogy a felperessel szemben lefolytatott ellenőrzés alapján állapították meg életvitele kifogásolhatóságát.

Az első- és másodfokú bíróság ítélete 
[6]	A Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság a 39.M.2973/2015/9. számú ítéletével kötelezte az alperest 3.679.496 forint végkielégítés, valamint 919.874 forint átalánykártérítés megfizetésére. Az elsőfokú bíróság az ítéletének indokolásában a Hszt. 56. § (2) bekezdés b) pont ba) alpontja, (8) bekezdése és az MK 95. számú állásfoglalás II. pontja, valamint a Kúria Mfv.II.10.132/2015/8. számú ítélete alapján arra a következtetésre jutott, hogy a bírósági eljárás tárgya nem a szolgálati panaszt elbíráló határozat, hanem a jogviszonyt megszüntető felmentő parancs jogszerűsége volt. Ebből következően pedig a felmentésben megjelölt okot, az indokolás hiányát nem lehet annak közlését követően kiegészíteni, illetve pótolni. A perbeli parancs csupán jogszabályi hivatkozásokat és azt a rendelkezést tartalmazta, hogy a felperes életvitele kifogásolható, amely azonban nem minősült világos indokolásnak. A kifogásolható életvitelre történő hivatkozás semmiképpen nem feleltethető meg az indok összefoglaló módon történő megjelölése kötelezettségének. Mindezekre tekintettel a kereseti kérelmet jogalapjában megalapozottnak találta, ezért a felperes további kereseti érvelését már nem vizsgálta. 
[7]	A közigazgatási és munkaügyi bíróság a jogellenes felmentésre tekintettel az alperest  a Hszt. 63. § (2) bekezdés g) pontja alapján nyolc havi távolléti díjnak meglelő végkielégítés és a Hszt. 197. § (6) bekezdése alapján - minthogy a felmentés jogellenességét alaki okból állapította meg -  2 havi átlagkeresetnek megfelelő átalánykártérítés megfizetésére kötelezte.
[8]	A peres felek fellebbezése alapján eljárt Fővárosi Törvényszék a 4.Mf.680.298/2016/4. számú ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletét részítéletnek tekintette és azt megváltoztatta. Megállapította, hogy az alperes 005/2578/2012. számú személyügyi állományi parancsa formai okból jogszerű. A felperes egyéb kereseti kérelmei (egyenlő bánásmód megsértése, vele szemben tisztességtelen eljárás alkalmazása) elbírálására az iratokat az elsőfokú bíróságnak megküldte. 
[9]	Ítéletének indokolása szerint a perbeli tényállás nem azonos az elsőfokú eljárásban hivatkozott Mfv.II.10.132/2015. számú felülvizsgálati eljárásban megállapított tényállással, mivel az abban  hivatkozott felmentés csak jogszabályi hivatkozást tartalmazott. Rámutatott arra, hogy a Hszt. 56. § (8) bekezdése, valamint az MK 95. számú állásfoglalás II. pontja alapján kialakult töretlen bírói gyakorlat alapján a jogviszony megszüntető határozat indokolása akkor tekinthető világosnak, ha abból kiderül, hogy mi az ok, amire a munkáltató felmentést alapítja és miért nem tart igényt a továbbiakban az adott személy munkájára. Ennek a követelménynek önmagában a jogszabályhely puszta felsorolása nem felelt meg. 
[10]	A törvényszék álláspontja szerint a perbeli esetben a felperes megelőző eljárás 8. sorszámú jegyzőkönyvében és az elsőfokú eljárás 4. sorszámú jegyzőkönyvében foglalt nyilatkozataiból az következik, hogy a felperes tudott arról, hogy a felmentésének indoka pontosan milyen cselekményen alapult, amit tényszerűen a szolgálati panaszt elutasító határozat is pontosított. Az alperes és az alperesi beavatkozó helytállóan hivatkozott ezért a Hszt. 37/C. § (1) bekezdésére, amely szerint a kifogástalan életvitel ellenőrzés megkezdéséről és befejezéséről nem kell tájékoztatni a hivatásos állomány tagját, csupán annak eredményét kell közölni. A vizsgálat eredménye pedig a perbeli esetben nem vitatottan az volt, hogy a felperes életvitele kifogásolható, amelynek alapján szolgálati viszonyának megszüntetése a Hszt. 56. § (2) bekezdés b) pont ba) alpontja alapján alkalmatlanság miatt volt kötelező. 
[11]	A másodfokú bíróság érvelése szerint az alperesi beavatkozó helytállóan hivatkozott a Kúria Kfv.III.37.726/2012/5. számú eseti döntésére is, mely szerint NVSZ határozata nem, csak annak eredményeképpen tett érdemi határozat megállapításai vitathatók. Alperesnek az NVSZ határozatát nem is kellett átadnia a felperes részére, azok az NVSZ irattárában az ellenőrzés befejezését követően több évig előzetes egyeztetés és engedély alapján megtekinthetőek. 
[12]	A Hszt. 2013. január 1-jén hatályba lépett módosításai alapján vált kötelezővé csak az eljárás alá vont személy meghallgatása, ezért az alperes e körben is megtartotta az eljárási szabályokat. A másodfokú bíróság álláspontja szerint ezért az indokolás a világosság követelményének megfelelt azzal, hogy az NVSZ határozata megjelölésre került a felperes felmentő parancsában és nem volt szükség arra, hogy az NVSZ határozatában rögzített tényállást is tartalmazza a felmentés. Mindezek alapján a másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét a Pp. 253. § (2) bekezdése alapján megváltoztatta és megállapította, hogy a felmentésre vonatkozó személyügyi állományi parancs formailag jogszerű. 

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[13]	A felperes a felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és a jogszabályoknak megfelelő új ítélet hozatalával a jogellenes felmentés jogkövetkezményeként  kérte kötelezni az alperest a 3.679.496 forint végkielégítés, 12 havi átlagkeresetnek megfelelő 5.519.244 forint átalánykártérítés, valamint 100.000 forint perköltség megfizetésére. 
[14]	A felperes hivatkozott arra, hogy a szolgálati viszony felmentéssel történő megszüntetése indokolásának kötelezettségét a Hszt. 56. § (8) bekezdésén túl a belügyminiszter felügyelete, irányítása alá tartozó egyes fegyveres szervekkel hivatásos szolgálati viszonyban állók szolgálati viszonyáról és a személyügyi igazgatás rendjéről szóló 64/2011. BM rendelet (a továbbiakban: BM rendelet) 29. § (1) bekezdése, továbbá az MK 95. számú állásfoglalásának II. pontja is előírja. 
[15]	Álláspontja szerint a munkáltató indokolási kötelezettségét és annak jogszerűségét nem a felperes szubjektív tudattartalma, hanem az indokolás objektív kötelezettsége határozza meg. A  felmentési parancs elleni szolgálati panaszában, valamint a keresetében is azt kérte, hogy közöljék vele a felmentés okát, vagyis annak valós indokáról a belügyminiszteri határozat közléséig nem volt tudomása. Álláspontja szerint továbbá az esetleges helyes vagy téves következtetése nem mentesíti az alperest az indokolási kötelezettsége alól. Mindezek alapján a törvényszék tévedett, amikor úgy értékelte, hogy az NVSZ határozatának száma pótolja a világos és egyértelmű indokolást, ugyanis azt a felperesnek nem adták át, annak tartalmát ma sem ismeri. 
[16]	A felperes további érvelése szerint a kifogásolható életvitel egy általános megfogalmazás, amely az élet bármely területén számtalan magatartás, tevés, nem tevés, mulasztás megvalósulása esetén megállapítható. Emiatt összefoglaló jellege sincs e megfogalmazásnak, nem ad iránymutatást arra, hogy a felperes mely magatartásaira gondolt az alperes és melyek azok a konkrét körülmények, amelyek miatt meg kellett szüntetni a jogviszonyát. 
[17]	Álláspontja szerint a Kúria Mfv.II.10.132/2015/8. számú ítélete szerint a szolgálati panaszát elbíráló belügyminisztériumi határozat a felmentési parancs indokolási hiányosságait nem pótolhatja, mivel a bírósági eljárás tárgya nem a szolgálati panaszt elbíráló panasz jogszerűsége, hanem a szolgálati viszonyt megszüntető felmentő parancs. A felmentésben megjelölt okot, az indokolás hiányát nem lehet annak közlését követően kiegészíteni, illetve pótolni. A perbeli esetben pedig a felmentés indokolásának hiányosságát a belügyminisztériumi határozat is elismerte. 
[18]	A felperes további érvelése szerint a Hszt. 56. § (8) bekezdéséből az következik, hogy az indokolást a jogszabály a munkáltatói jogkört gyakorló elöljáró számára írja elő, amely a perbeli esetben az országos rendőrfőkapitány volt, a munkáltatói jogkört nem gyakorló szervnek ilyen jogosultsága nincs. 
[19]	A felperes hivatkozott a Kúria Mfv.II.10.290/2014/3. számú ítéletére is, amely ellentmond az alperes és a másodfokú bíróság álláspontjának, amely azonos tényállás alapján azt állapította meg, hogy nem elegendő a kifogástalan életvitel megállapítására utalás, mert az nem tartalmazta azokat az alperes által csak a felülvizsgálati kérelmében hivatkozott körülményeket, amelyek álláspontja szerint okszerűen vezettek a felperes szolgálati viszonyának megszüntetéséhez. Mindezek alapján álláspontja szerint a törvényszék téves jogértelmezéssel, jogszabálysértően alkalmazta a Hszt. 56. § (8) bekezdését, valamint a BM rendelet 29. § (1) bekezdésében foglaltakat. 
[20]	Az alperesi beavatkozó a felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában való fenntartását és a felperes felülvizsgálati eljárási költségben történő marasztalását kérte.

A Kúria döntése és annak jogi indokai 
[21]	A felülvizsgálati kérelem a jogalap körében megalapozott, az összegszerűség kérdésében megalapozatlan az alábbiak szerint. 
[22]	A felperes szolgálati viszonyának felmentéssel történő megszüntetésére a Hszt. 56. § (2) bekezdés b), illetve ba) alpontja alapján került sor arra történő hivatkozással, hogy az NVSZ 30310/7640-2/2012. számú határozatának értelmében a Hszt. 37/B. § (2) bekezdés c) pontja alapján a felperes életvitele kifogásolható. A szolgálati viszony megszüntetéséről rendelkező parancs ezen túlmenően indokolást nem tartalmazott. 
[23]	A felperes szolgálati panaszának részben helytadó Belügyminisztérium határozata már összefoglalóan megjelölte az NVSZ határozatában foglalt azon körülményeket, amelynek alapján a felperes kifogásolható életvitelének megállapítására sor került és indokolásában kifejezetten utalt arra, hogy a felmentés nem tett teljes körűen eleget az indokolási kötelezettségének, ezért azt pótolja. 
[24]	A törvényszék jogszabálysértően állapította meg a felmentés alaki okból történő jogszerűségét a felperes megelőző eljárás során tett nyilatkozatai és a panaszt elbíráló határozat indokolása alapján. 
[25]	A felperes a felülvizsgálati kérelmében - az eljáró bíróságok ítéleteinek indokolásával egyezően -  helytállóan utalt arra, hogy a felmentés világos indokolását a Hszt. 56. § (8) bekezdése, a BM rendelet 29. § (1) bekezdése, valamint az MK 95. számú állásfoglalás II. pontja is a munkáltató kötelezettségeként írja elő. A töretlen bírói gyakorlat alapján a munkáltató jogviszonyt megszüntető nyilatkozata akkor tesz eleget a világos indokolás jogszabályi kötelezettségének, ha abban megjelölésre kerül, hogy az adott személy jogviszonyának megszüntetésére milyen okból kerül sor. Meg kell jelölni legalább összefoglaló módon azokat a konkrét tényeket és körülményeket, amelyre a munkáltató döntését alapította. 
[26]	A törvényszék a felperes azon magatartását, hogy a saját maga által erkölcstelennek ítélt magatartásáról maga számolt be a parancsnokának, megalapozatlanul értékelte a felmentés indokáról történő tudomásszerzésként. A jogerős ítéletben kiemelt felperesi nyilatkozatokból csupán az a következtetés vonható le, hogy a kifogásolható életvitel vizsgálatára a jelentést követően került sor, amely eljárásban azonban a perbeli időben hatályos Hszt. alapján a felperes meghallgatására nem került sor. Ebből következően a felperes a felmentését megelőzően sem értesülhetett a vizsgálat indokáról, a szolgálati viszonyát megszüntető parancs pedig csupán az eljárás eredményét - a kifogásolható életvitel megállapítását - tartalmazta. 
[27]	Az a körülmény, hogy a felperesnek lehetősége volt a kifogásolható életvitel ellenőrzéséről készült határozat megismerésére, nem jelenti a munkáltató Hszt. 56.§ (8) bekezdésében foglalt indokolási kötelezettsége teljesítését, amelynek elmulasztását a Belügyminisztérium határozata maga is elismert. A jogviszony megszüntetésének indokáról az érintettnek a közléskor kell értesülnie, ezért nem felel meg a jogszabályoknak, ha az intézkedés csupán utal a felmentés indokát tartalmazó határozat számára, illetve annak indokát a jogorvoslati eljárásnak minősülő szolgálati panaszt elbíráló határozatban pótolja.
[28]	Mindezek alapján a törvényszék jogszabálysértően állapította meg, hogy az alperes felmentése alakilag megfelelt a jogszabályi követelményeknek.
[29]	A felperes a felülvizsgálati kérelmében azonban megalapozatlanul kérte az alperes kötelezését 12 havi átalánykártérítés összegének kifizetésére. Az elsőfokú bíróság ítéletének indokolásában a Hszt. 197. § (6) bekezdésében foglalt mérlegelési szempontokat jogszabálysértés nélkül értékelte. E körben helytállóan állapította meg, hogy a felmentés csupán alaki ok miatt minősült jogellenesnek, ezért nem volt indokolt az átalánykártérítés minimum összegénél magasabb marasztalás megállapítása. 
[30]	Mindezekre tekintettel a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (4) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte és az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta. 

Záró rész 
[31]	Az alperes a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján köteles a felperes másodfokú és felülvizsgálati eljárási költségének megfizetésére. 
[32]	Az alperes személyes illetékmentessége alapján a másodfokú és felülvizsgálati eljárás illetékét a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 14. §-a alapján az állam viseli. 
[33]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el. 

Budapest, 2018. március 7. 

Dr. Stark Marianna s.k. a tanács elnöke, Szolnokiné dr. Csernay Krisztina	s.k. előadó bíró, 
Dr. Tálné dr. Molnár Erika s.k. bíró 

A kiadmány hiteléül:

bírósági ügyintéző