Kúria
végzése
Az ügy száma:	        Bfv.III.573/2016/5.
A határozat szintje:  felülvizsgálat
A tanács tagjai: 	        Dr. Belegi József, a tanács elnöke
                                    Dr. Somogyi Gábor, előadó bíró
	        Dr. Székely Ákos, bíró
Az eljárás helye:        Budapest
Az eljárás formája:   nyilvános ülés
Az ülés napja: 	        2016. május 31.
Az ügy tárgya: 	        garázdaság bűntette 
Terhelt:                       dr. L. B. P. I. rendű
                                     H. S. T. II. rendű 
                                     H. L. III. rendű

Első fok: 	         Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság 6.B.II.1338/2013/18., ítélet, tárgyalás,                         
                                     2014. szeptember 17.
Másodfok: 	         Fővárosi Törvényszék, 20.Bf.II.5179/2015/3., végzés, nyilvános ülés, 2015. 
                                     október 1.

Az indítvány előterjesztője: Fővárosi Főügyészség
Az indítvány iránya:  a terheltek terhére

Rendelkező rész

A Kúria a Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság 6.B.II.1338/2013/18. számú ítéletét, valamint a Fővárosi Törvényszék 20.Bf.II.5179/2015/3. számú végzését az I. rendű, a II. rendű és a III. rendű terhelt tekintetében hatályában fenntartja.
A Kúria végzése ellen fellebbezésnek vagy felülvizsgálatnak nincs helye, s ebben az ügyben az indítvány előterjesztője, valamint azonos tartalommal más jogosult újabb felülvizsgálati indítványt nem nyújthat be.

Indokolás
I.
Az elsőfokú bíróság az I. rendű, a II. rendű és a III. rendű terhelteket az ellenük - a II. és III. rendű terheltek esetében bűnsegédként elkövetett - garázdaság bűntette [2012. évi C. törvény - a továbbiakban: Btk. - 339. § (1) bekezdés, valamint (2) bekezdés a) és e) pont] miatt emelt vád alól felmentette.
A terheltek terhére bejelentett ügyészi fellebbezés alapján eljárva a másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet mindhárom terhelt tekintetében helybenhagyta.
A jogerős ítéletben megállapított tényállás lényege a következő:
A II. és a III. rendű terhelt 2012. december 14-én a K. épülete előtt, a B. téren a II. rendű terhelt által magánszemélyként bejelentett, és az illetékes hatóság által engedélyezett demonstráció főszervezői voltak, melyen szónokként az I. rendű terhelt országgyűlési képviselő is részt vett. A rendezvény célja „tiltakozás az izraeli terror, a kettős mérce és az egyetlen parlamenti magyar nemzeti párt karanténba zárása" ellen volt. A rendezvényre várható szervezet a G. volt, ahhoz azonban bárki csatlakozhatott. Az I. rendű terhelt 19 óra 10 perc körüli időben a szónoki pódiumon, az ott megjelent hallgatóság előtt beszédet mondott. A szónoklat közben az I. rendű terhelt kérésére, a II. rendű terhelt segítségével az izraeli zászlót jól láthatóan a magasba emelték. Ezután a III. rendű terhelt átnyújtott az I. rendű terheltnek egy gyújtóeszközt, amit még a rendezvényt megelőzően kért tőle. Ezt követően az I. rendű terhelt Izrael politikája, a kettős mérce és a cionizmus elleni tiltakozásul, szónoklata részeként, annak befejezése előtt, politikai véleményének szimbolikus kifejezéseként a II. rendű terhelttel közösen tartott izraeli zászló közepébe egy kb. 15 cm átmérőjű lukat égetett.
Az elsőfokú bíróság jogi álláspontjának lényege szerint, az Alkotmánybíróság és Emberi Jogok Európai Bíróságának határozatai alapján megállapítható, hogy a szólásszabadság olyan alapjog, ami - bizonyos jól körülhatárolható, törvényben meghatározott esetkört leszámítva - tartalom-semlegesen, azaz a tartalmára való tekintet nélkül részesül alapjogi védelemben. A nemzeti jelkép megsértését, az önkényuralmi jelkép használatát, és a nemzetiszocialista vagy kommunista rendszerek bűneinek nyilvános tagadását kivéve azonban a véleménynyilvánítás - ideértve annak szimbolikus formáját is - alkotmányos védelmet élvez egészen odáig, amíg az - kontextusára is tekintettel - mások alapvető jogait nem sérti.
Ez pedig akkor történhet meg, ha az elkövető olyan módon nyilvánítja ki szélsőséges véleményét, hogy sérülékeny csoporthoz tartozó személy - kitérési lehetőség hiányában - kénytelen azt megfélemlítve végighallgatni. Jelen esetben azonban erről nem lehet szó: a K. épülete előtt az ún. „foglyul ejtett közönség" fogalma nem valósulhatott meg.
A terheltek cselekménye politikai véleménynyilvánítás volt, ami nem irányult megbotránkozás, riadalom keltésére, és az - a választott helyszínre, a cselekményt megelőző és azt követő I. rendű terhelti beszédre, valamint a rendezvény céljára tekintettel - nem minősül kihívóan közösségellenesnek.
Utalt az elsőfokú bíróság a Kúria Bfv.I.778/2014/4. számú ítéletére, mely kifejtette: a Btk. 334. §-a  - és a 2013. július 1-ig hatályban volt 1978. évi IV. törvény is - kizárólag a magyar nemzeti jelképek megsértését határozta meg bűncselekményként; más nemzet, illetve az Európai Unió zászlajának ilyen módon való megsértése a hatályos magyar szabályozás szerint nem minősül bűncselekménynek.
A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság alapjogi okfejtését kiegészítette Magyarország Alaptörvényének a IX. Cikk (1) bekezdésére, az Egyesült Nemzetek Közgyűlése által 1966. december 16-án elfogadott, Magyarországon az 1976. évi 8. számú tvr.-tel kihirdetett Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányának a 19. Cikk 2. pontjára, és az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában 1950. november 4-én kelt, Magyarországon az 1993. évi XXXI. törvénnyel kihirdetett Egyezmény 10. Cikkének 1. pontjára, melyek szerint mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához.
A másodfokú bíróság a garázdaság törvényi tényállási elemeinek megvalósulását vizsgálva arra az álláspontra helyezkedett, miszerint a terheltek cselekménye erőszakos, megbotránkozás és riadalom keltésére alkalmas, közösségellenes magatartás volt, azonban e közösségellenesség - tekintettel a véleménynyilvánítás szabadságának alapjogára - az adott helyen, időben és módon nem volt kihívó.
II.
A bíróság jogerős ügydöntő határozata ellen a Fővárosi Főügyészség Bf.1743/2016/1-I. szám alatt mindhárom terhelt terhére, a Be. 416. § (1) bekezdés a) pontjában írt okból terjesztett elő felülvizsgálati indítványt, mert - álláspontja szerint - a jogerős ítéletben a terheltek felmentésére a büntető anyagi jogszabályok megsértése miatt került sor. Érdemben a jogerős ítélet hatályon kívül helyezésére, valamint az elsőfokú bíróság új eljárás lefolytatására való utasítására tett indítványt.
Indokai szerint: az elsőfokú bíróság tévesen hivatkozott arra, hogy a politikai meggyőződés engedélyezett rendezvényen való - akár szimbolikus - kinyilvánítása csak a nemzeti jelkép megsértése, az önkényuralmi jelkép használata, és a nemzetiszocialista vagy kommunista rendszerek bűneinek nyilvános tagadása esetén vonhat maga után büntetőjogi következményt; ilyen körülmények között - az ügyészi álláspont szerint - számos más bűncselekmény, így például garázdaság is elkövethető.
A garázdaság elkövetője tudatában van annak, hogy erőszakos cselekménye durván sérti vagy sértheti a közösség nyugalmát, ám azt - a közösségi érdek semmibe vételével - végrehajtja. Az indítvány szerint jelen esetben a terheltek cselekményében a közösségi érdekkel való szembefordulás - legalábbis az eshetőleges szándék szintjén - felismerhető. Ezért a garázdaság törvényi tényállási elemei közül a kihívó közösségellenesség megállapítható.
A terheltek olyan helyen égették el a zászlót, ahol azt nem csupán a célzott közönség, hanem széles körben mások is észlelhették, így olyanok is, akikben ez riadalmat, megbotránkozást kelthet. Ezáltal a cselekmény elvesztette szimbolikus jellegét, és a társadalmi szabályokkal nyíltan szembeszegülő, a közösségi együttélési normákat és másokat tudatosan semmibe vevő, a közösség nyugalmával nyíltan szembehelyezkedő aktív magatartássá vált. A közösségellenesség kihívó jellege pedig éppen a más nemzet zászlajának elégetéséből adódik. A garázdaság egyébként nem célzatos bűncselekmény, így elegendő annak tudata, hogy a cselekményt olyanok is észlelhetik, akikből az megbotránkozást, riadalmat válthat ki.
Az ügyész kifejtette: kétségtelen, hogy a magyar nemzeti jelkép erőszakmentes megsértése a Btk. 334. §-a szerinti bűncselekményt valósítja meg, míg más nemzet jelképének az erőszakmentes megsértése nem bűncselekmény. Ugyanakkor mind a magyar, mind más nemzet jelképének erőszakos magatartással való megsértése kihívóan közösségellenes, ezért alkalmas garázdaság megállapítására. Az ügyész utalt a Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bíróságának Bfv.III.309/2005/5. számú végzésére, melyben éppen egy izraeli zászló elégetése kapcsán fejtette ki, hogy - egyéb cselekvőség mellett - más nemzet jelképének a nyilvánosság előtti elégetése is dolog elleni erőszakos magatartás, amely kihívóan közösségellenes és alkalmas lehet megbotránkozás, riadalom keltésére is. Ez utóbbi szempontból pedig nem a jelenlévők szubjektív értékítéletének, hanem az objektív társadalmi megítélésnek van jelentősége.
Ezért - az ügyészi álláspont szerint - a jogerős ítéleti tényállásban foglalt magatartásával mindhárom terhelt elkövette a Btk. 339. § (1) bekezdésébe ütköző, valamint a (2) bekezdés a) és b) pontja [utóbbi nyilvánvaló elírás, helyesen: e) pontja] szerint minősülő garázdaság bűntettét, a II. és III. rendű terhelt mint bűnsegéd.
 A Legfőbb Ügyészség a BF.454/2016/5-I. számú átiratában a felülvizsgálati indítványt változatlan tartalommal tartotta fenn.
III.
A Legfőbb Ügyészségnek a nyilvános ülésen jelen volt képviselője az indítványt fenntartotta. Hivatkozott a 16/2013. (VI. 20.) AB számú határozatra, mely rögzítette: az emberi méltósághoz való jog védelme a közösség tagjainak méltóságvédelme megfelelő és elégséges indok lehet a véleménynyilvánítás szabadsága alapjogának büntetőjogon keresztül megvalósuló korlátozására. Utalt rá, hogy Magyarország Alaptörvényének 2013. március 25-én elfogadott és 2013. április 1-jén hatályba lépett negyedik módosítása 5. Cikkének (2) bekezdése a fenti elvet tulajdonképpen szövegszerűen is az Alaptörvény részéve emelte, rögzítve azt, hogy a véleménynyilvánítás szabadságának a gyakorlása nem irányulhat mások emberi méltóságának, illetőleg a magyar nemzet, a nemzeti, etnikai, faji vagy vallási közösségek méltóságának a megsértésére [Alaptörvény IX. Cikk (4)-(5) bekezdés].
Ezt megelőzően is tartalmazta azonban az Alaptörvény az emberi méltóság sérthetetlenségét [IX. Cikk (2) bekezdés]. Az Alkotmánybíróság határozata alapján az emberek által alkotott közösségnek is van méltósága és ez lehet egy nemzet közössége is. Így a nemzeti méltóság is létezik, mint fogalom, és ez a szólásszabadság, a véleménynyilvánítás szabadságának is a korlátja. A terheltek ezen - az ügyészi álláspont szerint - túlléptek.
A Legfőbb Ügyészség képviselője fenntartotta azon álláspontját is, miszerint nem csak a magyar nemzeti jelkép megsértése valósít meg bűncselekményt. Álláspontja szerint a nemzeti jelkép - jelen esetben Izrael nemzeti lobogója - egy egész nemzet jelképe, ezért a megsértése nem lehet a szabad véleménynyilvánítás része pusztán azért, mert politikai tüntetés részeként, egy politikai állásponttal való szembenállást fogalmazott meg, jelenített meg. A nemzet fogalmába, közösségébe nem csak a hatalmi elit, hanem az ellenzék, és azok az állampolgárok is beletartoznak, akik aktívan nem politizálnak. Így a nemzeti jelkép megsértése nemcsak a kormányzat elítélését jelenti, hanem sértette az idegen állam egységes szimbólumát, és ezen keresztül a nemzeti közösséget is.
A kihívó közösségellenességet illetően az ügyész idézte a Legfelsőbb Bíróság Bfv.III.309/2005/5. számú határozata indokolásának azon részét, mely szerint a garázdaság megállapíthatósága szempontjából a cselekmény akkor közösségellenes, ha jellegére és az elkövetés körülményeire tekintettel az együttélési szabályokat jelentősen sérti. A garázdaságnak közösségellenesnek és kihívónak kell lennie, amely az általánosan elfogadott magatartási formákkal való nyílt, tudatos szembeszegülést jelenti. Álláspontja szerint ez a kihívóan közösségellenesség kúriai értelmezése, és ennek tükrében a terheltek vád tárgyává tett cselekménye kihívóan közösségellenes volt.
Az ügyészi álláspont szerint közömbös az is, hogy a rendezvény az Izrael állam politikája elleni tüntetés volt, mert ez járhat azzal, hogy egy egész népet jelképező dolgot, nemzeti lobogót a terheltek - a Btk. szóhasználata szerint - „más módon meggyalázzanak"; az kihívóan közösségellenes magatartás. Ezért a Legfőbb Ügyészég képviselője továbbra is jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárás lefolytatására való utasítását indítványozta.
Az I. rendű terhelt védője a jogerős ítélet hatályában való fenntartására tett indítványt. Álláspontja szerint a terheltek cselekménye egy adott állam politikája ellen szólt, szándéka nem terjedt ki egy egész nemzet méltóságának megsértésére; politikai tiltakozásának részeként a zászló elégetésével szimbolikus cselekedetet hajtott végre. A védői álláspont szerint méltósága egyébként is csak természetes személynek lehet, nemzetnek vagy más közösségnek nem, így a terheltek felmentésére anyagi jogszabálysértés nélkül került sor.
A II. és III. rendű terheltek védője ugyancsak a támadott határozatok hatályában való fenntartását indítványozta; anyagi jogszabálysértés e védő szerint sem történt. Álláspontja szerint a  legfontosabb annak eldöntése, hogy a vád tárgyává tett cselekmény a Btk. Különös Részében foglalt bármelyik törvényi tényállásba ütközik-e.
E körben utalt rá, hogy nincs olyan anyagi jogszabály, ami szerint idegen állam jelképének megsértése bűncselekményt valósítana meg. A magyar nemzeti jelképeket a törvény felsorolja, de azt nem rögzíti, melyek Izrael nemzeti jelképei.
A garázdaság kapcsán hangsúlyozta: nem lehet egy-egy tényállási elemet kiragadni, hanem azt kell vizsgálni, hogy mire terjedt ki a terheltek szándéka.
Kétségtelen, hogy minden bűncselekmény elkövetését a közösségi elvárásokkal való szembefordulás jellemzi. Ehhez képest a garázdaság törvényi tényállása többet: az elkövetés kihívó közösségellenességét kívánja meg. Mindez annyit tesz, hogy a tényállásszerű elkövetési magatartás a környezetre gyakorolt hatása révén közvetlenül és durván sérti vagy sértheti a közösség nyugalmát (EBH 2014.B.23.). Jelen esetben azonban a konkrét elkövetés körülményei - az, hogy arra egy előzetesen bejelentett, és a rendőrség által tudomásul vett rendezvényen, annak előre közölt témájához illeszkedően került sor - nem erre a következtetésre adnak alapot. A zászlóégetés szimbolikus jellegű volt, azt az I. rendű terhelt politikai meggyőződéseként tette, és ugyanezen okból csatlakozott hozzá a II. és III. rendű terhelt is.
Az közömbös a védői álláspont szerint, hogy a cselekményre nyilvános helyen került sor, a gyülekezési törvény hatálya alá eső rendezvényeket elsősorban közterületen tartják meg. Ezért önmagában az, hogy azt bárki észlelhette, aki arra sétált, nem jelenti önmagában a közösségellenességet. A jogilag védett jogi tárgy a közrend, köznyugalom, ennek a megsértése pedig nem történt meg. A kihívó közösségellenességet a terheltek tudata nem fogta át, ezért azt nem is valósíthatták meg.
Az I. rendű terhelt védőjének felszólalása kapcsán az ügyész viszonválasszal élt, melyben ismét utalt a közösség tagjainak méltóságára vonatkozó alkotmánybírósági határozatra, illetve az Alaptörvény 2013. április 1. napjától hatályos módosítására. Az I. rendű terhelt védőjének azon észrevétele, mely szerint ez már a terheltek terhére rótt cselekmény elkövetése után lépett hatályba, az ügyész kifejtette: az Alkotmánybíróság határozatában visszautalt, és ekként jelenleg is irányadónak és alkalmazhatónak tartotta a 14/2000. (V. 12.) AB számú határozatát. Ebben pedig már kifejtette, hogy "alkotmányosan büntetőjogi korlátozás alá vonható a közösségek méltóságát sértő, köznyugalmat veszélyeztető magatartás is", e gyakorlata tehát már a vádbeli időben is ismert és töretlen volt.

IV.
A Kúria a felülvizsgálati indítványt a Be. 424. § (1) bekezdés második fordulata értelmében nyilvános ülésen bírálta el.
A felülvizsgálati indítvány egyik terhelt tekintetében sem alapos.
A Kúria elöljáróban utal rá: a vád tárgyává tett cselekmény elkövetési ideje 2012. december 14. napja; ekkor az 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: korábbi Btk.) volt hatályban. A felülvizsgálati indítvány nem tért ki rá, hogy miért az elbíráláskor hatályos Btk. alkalmazásával célozta a terheltek bűnösségének megállapítását; mint ahogy a vádirat, de az első- és a másodfokú ügydöntő határozat sem adott magyarázatot annak a korábbi Btk. 2. § második fordulatában meghatározott különleges szabály szerinti alkalmazására.
Miután azonban a garázdaság bűncselekményét illetően az elkövetéskori és az elbíráláskori büntetőjogi szabályok - egyes minősítő körülmények büntetési tételét kivéve - azonosak, tehát a garázdaságot - azonos tényállási elemekkel - mind az elkövetéskor, mind az elbíráláskor hatályos büntetőtörvény büntetni rendelte, a Kúria a korábbi Btk. 2. § első fordulatában meghatározott főszabálynak megfelelően az elbíráláskor hatályos büntető jogszabályokat alkalmazta.
Egyúttal kiemeli: a korábbi Btk. 2. §-a akként rendelkezik, hogy a bűncselekményt az elkövetése idején hatályban levő törvény szerint kell elbírálni. Az új törvény alkalmazását akkor írja elő, ha a cselekmény elbírálásakor hatályban levő új büntetőtörvény szerint a cselekmény már nem bűncselekmény, vagy enyhébben bírálandó el; egyébként az új büntetőtörvénynek nincs visszaható ereje. Következésképp a korábbi Btk. hatálya alatt elkövetett cselekmény esetén is elsőként azt kell vizsgálni, hogy a terhelt büntetőjogi felelőssége - az elkövetéskor hatályos törvény alapján - megállapítható-e, és ha nem, akkor - e jogszabály alkalmazásával - felmentő ítéletet vagy eljárást megszüntető végzést kell hozni.
Az újabb törvény vagylagos alkalmazási feltételei közül az, hogy az elbíráláskor hatályos törvény alkalmazásával a cselekmény már nem bűncselekmény, fogalmilag magában foglalja azt, hogy az elkövetéskor viszont az volt. Az a feltétel pedig, hogy az újabb törvény alapján a cselekmény enyhébben bírálandó el, csak a két törvény alapján alkalmazandó szankciók összevetése alapján ítélhető meg; így ez a feltétel ugyancsak fogalmilag megköveteli a cselekménynek az elkövetéskor hatályos törvény szerinti büntetendőségét is.
Ennélfogva, amennyiben az elkövetéskor hatályos Btk. alapján - bármilyen okból - a terhelt büntetőjogi felelőssége nem áll fenn, úgy az elbíráláskori új törvény alkalmazása szóba sem jöhet. Az enyhébb elbírálás pedig a felmentéshez és az eljárás megszüntetéséhez képest nem is értelmezhető, tehát jelen eljárásban a Kúria nem is dönthet e kérdésben. Erre csak akkor kerülhetne sor, ha a Kúria a felülvizsgálati indítvány sikeressége esetén, a Be. 428. § (1) bekezdés első fordulata szerint a jogerős ítéletet hatályon kívül helyezné, és az eljárt bíróságot új eljárás lefolytatására utasítaná, majd annak során a terheltek büntetőjogi felelőssége kerülne megállapításra; csak ezt követően kerülne a megismételt eljárást folytató bíróság abba a helyzetbe, hogy az elkövetéskor és az elbíráláskor hatályos törvény szerinti minősítést és jogkövetkezményeket összehasonlítsa, majd a törvény időbeli hatályára vonatkozó rendelkezés alapján döntsön az alkalmazandó jogszabályról.
Azt tehát, hogy a terheltek felmentésére a büntető anyagi jogi szabályok megsértése miatt került-e sor, az 1978. évi IV. törvény alapul vételével, a korábbi Btk. 271. § (1) bekezdésében foglalt tényállási elemek vizsgálatával kellett a Kúriának eldöntenie [e tényállási elemek ugyanakkor megegyeznek a jelenleg hatályos Btk. 339. § (1) bekezdésében foglaltakkal].
A Kúria a vádbeli cselekmény jogi megítélését illetően alapvetően az elsőfokú bíróság érvelésével értett egyet, nevezetesen azzal, hogy a terheltek cselekményének - a garázdaság törvényi tényállási elemei közül - a kihívó közösségellenessége hiányzik, s ezáltal a garázdaság tényállásszerűen nem valósult meg. A másodfokú bíróság mindössze abban tévedett, hogy a kihívó közösségellenesség összetartozó, egymástól elválasztva nem vizsgálható jogi fogalom. Ez okból helytelen az a megítélés a másodfokú határozatban, miszerint az izraeli zászló megégetése ugyan közösségellenes cselekedet, de ez a közösségellenesség nem kihívó.
Az eljárt bíróságok és a felülvizsgálati indítványt benyújtó ügyész álláspontja egyetértést mutat abban, hogy a garázdaság tényállásszerű megvalósulásához valamennyi törvényi tényállási elemének - a magatartás kihívó közösségellenességének, erőszakosságának és a riadalom vagy megbotránkozás keltésére való alkalmasságának - konjunktív feltételként, együttesen kell megvalósulnia. Tehát a cselekmény kihívó közösségellenességének hiányában a többi tényállási elem vizsgálata szükségtelen.
Ezért a Kúria csak azzal a kérdéssel foglalkozott érdemben, hogy a terhelteknek az ítéleti tényállásban - a váddal egyezően - rögzített magatartása megfelel-e a kihívó közösségellenesség fogalmának. E körben - a Be. 423. § (1) bekezdése szerint irányadó, a jogerős ítéleti tényállásban foglalt - alábbi tényeket vette figyelembe:
A cselekmény egy engedélyezett (helyesen: a hatóság által tudomásul vett) politikai demonstráció része, melynek célja az Izrael állam politikája elleni tiltakozás volt. Ennek megfelelő a volt helyszín - a K. előtti tér - is. Más helyszínen - például egy zsinagóga előtt - ugyanez a cselekmény már akár bűncselekményt is megvalósíthatott volna.
Ugyancsak jelentőséggel bír a vizsgálandó kérdést illetően, hogy a demonstráció békés keretek között zajlott; ennek ellenkezőjére vonatkozó tényadatot az ítélet nem tartalmaz. A zászlóégetésben megnyilvánuló dolog elleni erőszak pedig nem változtat a tüntetés békés jellegén.
Végül szintén ki kell emelni azt, hogy Izrael állam zászlajának megégetésére az I. rendű terhelt részéről tartott, az izraeli állami politikát, és az „általa gyakorolt kettős mércét" elítélő, és a cionizmus elleni nyilatkozatot kifejező politikai beszéde végén, de még annak részeként, e „politikai véleményének szimbolikus kifejezéseként" került sor. E tények figyelembe vételével kell állást foglalni abban, hogy maga, a terheltek által végrehajtott zászlóégetési aktus kihívóan közösségellenesnek értékelhető-e.
E körben van igen nagy jelentősége annak, hogy Magyarország Alaptörvénye már a vádbeli időben is expressis verbis biztosította, mind a békés gyülekezés [VIII. Cikk (1) bekezdés], mind a véleménynyilvánítás [IX. Cikk (1) bekezdés] szabadságát. Ezek az alkotmányos alapjogok maradéktalanul összhangban vannak a Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányának 19. Cikkében, illetőleg az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Római Egyezmény 10. Cikkében foglaltakkal, melyek a magyar jog részét is képezik.
Ugyanakkor ezen alapjog alkotmánybírósági és európai emberi jogi bírósági értelmezése alapján - ahogy ezt az elsőfokú ítélet helyesen bemutatta - az is egyértelmű, hogy a véleménynyilvánítás szabadsága nem abszolút jog. E jog gyakorlásának korlátja egyfelől más személyiségi jogainak, azaz más ember méltóságának, jóhírének, társadalmi megbecsülésének sérelme (BH 2007.4.), másfelől pedig a korábbi Btk. 269. §-a szerinti, közösség elleni uszító tartalmú véleménynyilvánítás, amely a magyar nemzet, valamely nemzeti, etnikai, faji, vallási csoport, vagy a lakosság egyes csoportjai ellen irányul. [Ezeket a korlátokat a vádbeli cselekményt követően maga az Alaptörvény negyedik módosítása (2013. március 25.) is rögzítette. E korlátok átlépésének hiányában azonban a véleménynyilvánítás szabad; a kivételek - korlátok - pedig mindig szorosan értelmezendők.
Jelen esetben azonban az irányadó tényállásból olyan adat nem következik, amely arra utalna, hogy a politikai beszéd befejezése előtt, annak záróakkordjaként, a beszéd tartalmát szimbolikusan tükröző izraeli állami zászlóégetés a véleménynyilvánítási jog gyakorlásának bármelyik korlátjába ütközött volna. A terheltek tehát a zászlóégetés szimbolikus aktusával nem lépték túl a szabad véleménynyilvánítás határát.
Az Alaptörvény által védett jogok gyakorlása pedig kihívóan közösségellenes magatartásként nem értékelhető. Az ilyen magatartás nem tényállásszerű, következésképp a jogellenesség hiányának felvetése közömbös.
A felülvizsgálati indítvány a kihívó közösségellenesség és a megbotránkozás, riadalom keltésére való alkalmasság tudatos összekeverésével fejti ki, hogy a helyszínen (a B. téren) lakók és arra járók észlelhették a zászlóégetést, és ez - az azzal egyet nem értő, a demonstráción részt nem vevő személyekben - megbotránkozást vagy riadalmat kelthetett; ezáltal pedig a cselekmény elvesztette a szimbolikus jellegét. A kihívó jelleg (elvétés a szövegben a „kirívó" szó használata) pedig abból adódik, hogy más nemzet jelképének megsértésére erőszakos magatartással került sor.
Ezzel az állásponttal azonban a Kúria az előbbiektől függetlenül sem értett egyet. A B. tér lakói és az arra járók, akik akaratukon kívül észlelhették a demonstrációt, és az ott elhangzott véleménynyilvánítást, beleértve az izraeli zászló megégetését is, nem voltak „foglyul ejtett közönség" (lásd az Emberi Jogok Európai Bíróságának gyakorlatából a Vona kontra Magyarország ügyet), a cselekmény megtekintése a részükről nem volt elkerülhetetlen. Így az nem korlátozhatta a véleménynyilvánítási jog gyakorlását. Tény, hogy a véleménynyilvánítás zászlóégetésben megnyilvánuló módja a tüntetés résztvevői körén kívül eső személyek ellenvéleményével találkozhatott, esetleg bennük megbotránkozást is kelthetett, azonban ez nem teszi kihívóan közösségellenessé a véleménynyilvánítás alkotmányos jogát gyakorló személyek tevékenységét.
Ki kell emelni azt is: a magyar jog, s annak részeként a Btk. a magyar társadalmi viszonyok jogilag szabályozott rendjét védi; más állam társadalmi rendjének védelme csak a nemzetközi kapcsolatok sérelmén keresztül lehet a tárgya. A felülvizsgálati indítványban hivatkozott jogeset pedig (Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága Bfv.III.309/2005/5.) eltérő tényálláson alapult, és eltérő jogi környezetben született; ezért azt a Kúria a döntésének kialakítása során nem vehette figyelembe.
A hivatkozott esetben az izraeli zászló elégetésére egy tudomásul vett politikai tüntetés - annak szervezői által való - befejezettnek nyilvánítását követően valósult meg, és egyébként sem volt békés jellegű (gyújtogatás, kordonrugdosás történt). Ezért a zászlóégetés ott nem volt véleménynyilvánításnak értékelhető, még jelképes értelemben sem.
Ezzel szemben a Kúria jelen álláspontjának kialakítása során tekintettel volt a Bfv.I.778/2014/4. számú felülvizsgálati határozatában kifejtett érvekre. Ebben az ügyben a bíróság jogerős ítéletében garázdaság vétségében mondta ki bűnösnek a terheltet, aki az Európai Unióhoz való csatlakozás ellen tiltakozva a Parlament előtti téren kísérelt meg felgyújtani egy európai uniós zászlót, ami azonban a szél miatt nem lobbant lángra. A Kúria azonban a fenti határozatában - a Legfőbb Ügyészség terhelt javára bejelentett felülvizsgálati indítványának helyt adva - a terheltet bűncselekmény hiányában felmentette a garázdaság vétsége miatt emelt vád alól, azzal az indokkal, hogy a zászlóégetés megkísérlésével a politikai vélemény kifejtése történt, alkotmányos keretek között.
Megjegyzi a Kúria eljáró tanácsa - bár ennek az elbírálandó ügyben az előbbiekben kifejtettek folytán már nincs ügydöntő jelentősége -: miszerint nem értett egyet azzal, hogy az idegen (tehát nem magyar nemzeti jelképnek minősülő) zászló elégetése egyébként - a garázdaság törvényi tényállási elemeit tekintve - erőszakos magatartás. Az nem vitatható, hogy a zászló megégetése, mint minden más (nem rendeltetésszerűen égetésre szolgáló) tárgy, dolog elégetés dolog elleni erőszak. A garázdaság tényállási elemét alkotó „erőszakos magatartás" azonban nem feltétlenül felel meg a dolog elleni erőszak fogalmának (lásd - más összefüggésben - 71/2008. BK vélemény és EBH 2007.1589.).
A dolog elleni erőszakban a tárgyra gyakorolt rendeltetésellenes ráhatásból az állagsérelem jut kifejeződésre. Az erőszakos magatartás pedig a cselekmény jellegére utal, az állagsérelem tényétől függetlenül. Az tehát a kihívó közösségellenes magatartás jellemzője. Következésképp erőszakos magatartás valósul meg például, ha a személy ellen irányuló támadás a megtámadott elhárító tevékenysége folytán nem okoz sérülést, vagy a dolog elleni támadás a dolog anyagának ellenállása folytán nem eredményez állagsérelmet. Ugyanakkor nem erőszakos az állagsérelmet okozó magatartás sem, ha az nem függ össze kihívó közösségellenességgel; például, ha a kocsmában hangoskodó, verbálisan közösségellenes magatartást tanúsító személy a fogyasztásáról készült számlát - annak összege ellen tiltakozva - összetépi. Az alkotmányos gyakorlatba nem ütköző véleménynyilvánítás körében kifejtett dolog elleni erőszak tehát a garázdaság szempontjából nem lehet erőszakos magatartás.
Ugyanakkor ez a dolog elleni erőszak egyéb feltételek mellett más bűncselekményt (például rongálást) megvalósíthat. Jelen esetben azonban ez fel sem merülhet, hiszen a megrongált zászló a terheltek saját tulajdona volt.
Mindezek alapján a Kúria a felülvizsgálati indítványnak nem adott helyt, és miután egyéb, a Be. 423. § (5) bekezdése alapján hivatalból vizsgálandó eljárási szabálysértést nem észlelt, a megtámadott határozatokat a Be. 426. §-a alapján, mindhárom terhelt tekintetében hatályában fenntartotta.

V.
A döntés elvi tartalma:
 
Az ügydöntő határozatban a cselekmény elbírálásakor hatályos jogszabály alkalmazására csak akkor kerülhet sor, ha a terhelt büntetőjogi felelőssége az elkövetéskor hatályos büntető jogszabály alapján fennáll. Ellenkező esetben - a büntetőjogi felelősség hiányának okától függetlenül - a terheltet az elkövetéskori jogszabály alkalmazásával fel kell menteni, vagy vele szemben az eljárást meg kell szüntetni.
A szabad véleménynyilvánítás alkotmányos keretein belül marad, aki a hatóság által tudomásul vett, békés jelleggel lefolyt politikai demonstráció során, annak meghirdetett céljával összefüggésben, az ott elhangzott beszéd részeként politikai véleményét - mások személyiségi jogait, méltóságát, jóhírét, társadalmi megbecsülését nem sértve - egy idegen állam vagy szervezet zászlajának elégetésével szimbolikusan is kifejezésre juttatja; az alkotmányos keretek között végrehajtott véleménynyilvánítás pedig nem lehet kihívóan közösségellenes. Ezért ilyen esetben közömbös az is, ha azt más - e magatartással egyet nem értő, esetlegesen azon felháborodó - személy is észlelheti, de nem kényszerül azt akarata ellenére is megnézni.
A garázdaság törvényi tényállási elemeként meghatározott erőszakos magatartás és a - jelen esetben: dolog elleni - erőszak fogalma nem esik szükségszerűen egybe; a véleménynyilvánítás alkotmányos keretek közötti, jelképes kifejezése akkor sem erőszakos magatartás, ha az dolog elleni erőszakkal történik.

VI.
A Kúria határozata elleni fellebbezést a Be. 3. § (4) bekezdése, a felülvizsgálatot pedig a 416. § (4) bekezdés b) pontja zárja ki.
A Be. 418. § (3) bekezdése szerint minden jogosult csak egy ízben nyújthat be felülvizsgálati indítványt, kivéve, ha az újabb felülvizsgálati indítvány benyújtása a 416. § (1) bekezdés e) vagy g) pontján alapul. A Be. 421. § (3) bekezdése pedig úgy rendelkezik, hogy az ugyanazon jogosult által, illetőleg a korábbival azonos tartalommal ismételten előterjesztett indítvány elutasítására vonatkozó határozat hozatalát a Kúria mellőzheti.

Budapest, 2016. május 31.

Dr. Belegi József s.k. a tanács elnöke, Dr. Somogyi Gábor s.k. előadó bíró, Dr. Székely Ákos s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:

tisztviselő
BÉ