A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete

Az ügy száma: 	Pfv.III.21.077/2018/6. szám
A tanács tagjai: 	Böszörményiné dr. Kovács Katalin a tanács elnöke
. Zumbók Péter előadó bíró
	Salamonné dr. Piltz Judit bíró
A felperes: 	felperes
A felperes képviselője: 
Ügyvédi Iroda
	(ügyintéző: dr. Metzinger Péter ügyvéd)
Az alperes: 	alperes
Az alperes képviselője: 
és Trócsányi Ügyvédi Iroda
	(ügyintéző: dr. Detvay Lúcia ügyvéd)
A per tárgya: 	jogalkotással okozott kár megtérítése
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: 
	felperes
A másodfokú bíróság neve és a jogerős határozat száma: 
ővárosi Ítélőtábla 9.P.21.050/2017/5/II.
Az elsőfokú bíróság neve és a határozat száma: 
ővárosi Törvényszék 26.T/P.22.039/2017/7.
Rendelkező rész
A Kúria a jogerős ítéletet hatályában fenntartja.

Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg 15 napon belül az alperesnek 1.270.000 (egymillió-kétszázhetvenezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget, valamint az államnak külön felhívásra 3.500.000 (hárommillió-ötszázezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	Az Országgyűlés 2012. október 2-án elfogadta a szerencsejáték szervezéséről szóló 1991. évi XXXIV. törvény módosításáról szóló 2012. évi CXLIV. törvényt (a továbbiakban: Mód. tv.), amely szerint a módosítás hatálybalépését követően pénznyerő automata kizárólag játékkaszinóban üzemeltethető. A Magyar Közlönyben 2012. október 9-én megjelent Mód. tv. 2012. október 10-én lépett hatályba. A módosítás hatálybalépését megelőzően kiállított játékterem engedélyek, valamint a pénznyerő automata üzemeltetésére jogosító engedélyek a Mód. tv. hatálybalépését követő napon hatályukat vesztették.

[2]	A B. Kft., az E. Kft., az F. Kft., a G Kft., a W. Kft., az M. Kft., az MM. Kft., az O. Kft., az S. Kft., a T. Kft., a TI. Kft. és a V. Kft. gazdasági tevékenysége kizárólagosan pénznyerő automaták üzemeltetésére terjedt ki. E társaságok 2013. október 7-én a Mód. tv. hatálybalépése következtében keletkezett, az alperessel szembeni kártérítési követeléseiket a felperesre engedményezték.

[3]	A szerver alapú pénznyerő automaták üzemeltetésére 2012. február 1-jén létrejött Sz. Kft. az alperessel szemben fennálló kártérítési követelését 2014. május 21-én a felperesre engedményezte.

A kereseti kérelem és az alperes védekezése
[4]	A felperes felemelt keresetében - elsődlegesen kártérítés, másodlagosan kártalanítás jogcímén - 227.240.000 forint és késedelmi kamatai, valamint 680.000 euró és késedelmi kamatai megfizetésére kérte az alperes kötelezését.

[5]	Előadta, hogy a jogelődjeit részben azért érte kár, mert nem tudják korábbi, nyereséges és jogszerű gazdasági tevékenységüket folytatni, részben pedig azért, mert az Sz. Kft. a jogszabály alapján előkészített szerver alapú tevékenységét nem tudta megkezdeni. Emiatt az előbbi esetben a tevékenység 2012. október 10-én történt megszüntetését megelőző három év átlagában elért, 277.240.000 forint összegű éves adózott eredmény mint elmaradt haszon; míg az utóbbi esetben a szerver alapú szolgáltatás megindításához szükséges beruházásokkal felmerült 680.000 euró összegű kiadás megtérítését kérte. Kifejtette, hogy nem önmagában a Mód. tv. tartalmát kifogásolja, hanem elfogadásának módját, vagyis azt, hogy a jogelődei számára semmiféle felkészülési időt nem hagyott, és a jogszerűen folytatott tevékenységüket egyik napról a másikra tiltotta meg.

[6]	A felperes keresetének jogalapjaként a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 339. §-át és 349. §-át, az Európai Unióról szóló szerződés és az Európai Unió működéséről szóló szerződés egységes szerkezetbe foglalt változata (a továbbiakban: EUMSz) 34., 36. és 56. cikkét, az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 16., 17. és 51. cikkét, az Emberi Jogok és Alapvető Szabadságok védelméről szóló, Rómában 1950. november 4-én kelt és az 1993. évi XXXI. törvénnyel kihirdetett egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) Első Kiegészítő Jegyzőkönyvének (a továbbiakban: Jegyzőkönyv) 1. cikkét, továbbá a kártalanítási igény tekintetében az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését jelölte meg.

[7]	Az alperes érdemi ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte.

Az első- és a másodfokú ítélet
[8]	Az elsőfokú bíróság - a megismételt eljárásban meghozott - ítéletével a keresetet elutasította.

[9]	A Ptk. 339. §-ának (1) bekezdésére hivatkozással rögzítette, hogy a kártérítési felelősség elengedhetetlen törvényi feltétele a károkozó jogellenes magatartása. A felperes kereseti tényelőadása alapján az alperes jogellenes magatartásának azt tekintette, hogy a Mód. tv. elfogadása felkészülési idő biztosítása nélkül zárta ki a felperes jogelődei gazdasági tevékenységének folytatását, és ez sértette az EUMSz-ben biztosított alanyi jogukat. Ehhez képest az uniós jog alkalmazásának az lett volna az alapvető feltétele, hogy a felperes megjelöljön olyan uniós alanyi jogot, amelyet az adott jogalkotási aktus megsértett. Mivel azonban a jogszabályok hatálybalépésére való felkészülésre megfelelő idő biztosítására vonatkozó jogot az EUMSz nem rögzít, ezért az nem minősül uniós alanyi jognak, és annak megsértésére kereset sem alapítható.

[10]	Az elsőfokú bíróság a kereset elutasítását azzal is indokolta, hogy a felperes által a kereset jogalapjaként ugyancsak megjelölt Ptk. 349. §-ának alkalmazása szempontjából államigazgatási jogkörben okozott kárnak csak az államigazgatási jellegű, tehát a közhatalom gyakorlása során kifejtett szervező, intézkedő tevékenységgel, illetőleg ennek elmulasztásával okozott kárt lehet tekinteni. A jogalkotásra a közjog szabályai irányadóak, és azok a magyar jogrendszerben nem adnak lehetőséget a jogalkotóval szembeni kártérítési igény érvényesítésére. Emiatt az alperes kártérítési felelősségét a Ptk. 339. § (1) bekezdése alapján sem tartotta megállapíthatónak.

[11]	Habár a felperes másodlagosan kártalanítási igényt érvényesített, az elsőfokú ítélet indokolása szerint nem jelölt meg olyan jogszabályhelyet, amely az állam helytállási kötelezettségét írná elő.

[12]	A felperes fellebbezése folytán eljárt másodfokú bíróság ítéletével az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyta.

[13]	Mindenekelőtt utalt arra, hogy a Ptk. alkalmazása során kialakult egységes bírói gyakorlat szerint a jogalkotás tekintetében nem érvényesülnek a polgári jogi kárfelelősség szabályai, a közjog (alkotmányjog) a jogalkotó számára immunitást biztosít a jogalkotási tevékenységre és a hozzá kapcsolódó felelősségre nézve. Az ez alóli kivételek: az ún. diszfunkcionális jogalkotás esete és az uniós jogon alapuló tagállami kártérítési felelősség.

[14]	A felperes keresetében elsődlegesen az utóbbi kivételre hivatkozott, és az EUMSz 56. cikkében meghatározott alapjog korlátozásának tekintette, hogy a jogalkotó egy szolgáltatási tevékenység megszüntetését túlságosan rövid átmeneti időt követően írta elő. A másodfokú bíróság ezért - az elsőfokú bírósággal ellentétben - arra az álláspontra helyezkedett, hogy a felperes egy létező uniós alapjog megsértését állította, amelyet az elsőfokú bíróságnak érdemben kellett volna vizsgálnia.

[15]	Az uniós jogsértés állami kártérítési kötelezettségben megtestesülő következményei ugyanakkor csak abban az esetben lettek volna alkalmazhatóak, ha igazolható a határokon átnyúló tényállási elem, azaz az uniós jog alkalmazhatósága. A jogerős ítélet indokolása szerint a felperes a keresetében eredetileg uniós tényállási elemként azt jelölte meg, hogy jogelődei Magyarországon nyújtott szolgáltatását külföldi uniós állampolgárok is igénybe vették. Ezzel szemben nem a külföldi uniós állampolgároknak a szolgáltatás igénybevételének elmaradásából eredő nyereségveszteségét, hanem a szolgáltatás lehetőségének túlságosan rövid időn belüli megszűnése miatti elmaradt hasznot és a beruházás költségét érvényesítette. A másodfokú bíróság a felperesnek azzal a hivatkozásával sem értett egyet, hogy a szolgáltatás igénybevételének elvi lehetősége önmagában megalapozhatja a külföldi elem létét.

[16]	Mivel az EUMSz 56. cikkének nyelvtani értelmezése alapján megállapítható, hogy az nem a szolgáltatások igénybevételének, hanem nyújtásának korlátozását tiltja, és alanyai nem a fogyasztók, hanem a szolgáltatók; ezért az annak való megfelelés szempontjából csak a szolgáltatók közötti esetleges különbségtételnek volt jelentősége. A Mód. tv. azonban sem tartalmában, sem a hatálybalépés tekintetében nem tartalmaz még csak utalást sem arra, hogy az új szabályokat eltérően, vagy eltérő időponttól kellene alkalmazni a letelepedett, illetve a külföldi szolgáltatók esetén, és a felperes valamennyi jogelődje Magyarországon letelepedett szolgáltató volt.

[17]	Mindezek miatt a másodfokú bíróság arra a következtetésre jutott, hogy a felperes által sérelmezett jogalkotási aktus mindenben megfelel az EUMSz 56. cikkének, és az adott tényállásnak semmilyen határon átnyúló eleme nincs. Ebből következően vizsgálni sem lehet, hogy fennáll-e valamely uniós alapjog sérelme, és fel sem merülhet az Európai Unió Bírósága (a továbbiakban: EuB) által a C-46/93. és C-48/98. számú, Brasserie du pêcheur SA és Bundesrepublik Deutschland, valamint The  Queen és Secretary of State for Transport Factortame Ltd. és társai egyesített ügyben hozott ítéletben (a továbbiakban: Brasserie-ítélet) kimunkált teszt alkalmazásának szükségessége. A felperes erre alapított keresete ezért teljes egészében alaptalan volt.

[18]	A Charta a jogerős ítélet indokai szerint azért nem volt alkalmazható, mert annak 51. cikke értelmében rendelkezésének címzettjei a tagállamok, amennyiben az unió jogát hajtják végre, az adott esetben viszont nincs olyan tényállási elem, amely az uniós joggal kapcsolatba hozható.

[19]	A felperes által ugyancsak megjelölt Jegyzőkönyv 1. cikke tekintetében a másodfokú bíróság rámutatott arra, hogy az közvetlenül nem képezheti állammal vagy közigazgatási szervvel szembeni kártérítési kereset jogalapját. A Jegyzőkönyv 5. cikkéből következően a Jegyzőkönyvben biztosított jogok mindenben osztják az Egyezményben szereplő jogok sorsát. Az Egyezmény pedig az államok számára keletkeztet kötelezettségeket állampolgáraikkal szemben, amelyek teljesítése csak az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) előtt kényszeríthető ki.

[20]	A másodfokú bíróság - a fellebbezésben foglaltakkal egyezően - iratellenesnek minősítette az elsőfokú bíróságnak azt az ítéleti megállapítását, hogy a felperes a kártalanítás kapcsán jogszabályhelyet nem jelölt meg. A módosított kereset ugyanis tartalmazta az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésének feltüntetését is. Az Alaptörvény XIII. cikke azonban a kártalanítás jogát - egyébként is kizárólag a tulajdon védelme érdekében - csak akkor biztosítja a jogaiban megsértett számára, ha ezt törvény írja elő. Jóllehet az Alkotmánybíróság a 26/2013. (X. 4.) számú határozatának indokolásában az adott üggyel is összefüggő kártalanítás biztosítását a jogállamiságból eredő elvárásnak tekintette, a jogalkotó a kártalanításról jogszabályban mindeddig nem rendelkezett.

A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[21]	A felperes felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítéletnek az elsőfokú bíróság ítéletére is kiterjedő hatályon kívül helyezését és elsődlegesen az alperes kártérítési, eshetőlegesen kártalanítási felelősségének közbenső ítélettel való megállapítását, másodlagosan az elsőfokú bíróság új eljárásra és új határozat hozatalára utasítását kérte.

[22]	Megsértett jogszabályhelyként az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését és XIII. cikkét, a Jegyzőkönyv 1. cikkét, az EUMSz 56. cikkét és a Charta 17. cikkét jelölte meg.

[23]	Álláspontja szerint a jogerős ítéletnek az az alaptétele, hogy az ügyben az uniós jog - határon átnyúló tényállási elem hiányában - nem alkalmazandó, nyilvánvalóan téves, és sérti az EuB-nak - a perben több alkalommal hivatkozott, de a bíróságok által figyelembe nem vett - C-36/02. számú Omega Spielhallen ügyben hozott ítéletét, miszerint a szolgáltatásnyújtás szabadsága esetén már a határon átnyúló elem potencialitása is elegendő az uniós jog alkalmazásához. Miután pedig az említett, az EUMSz 56. cikkében biztosított alanyi jog korlátozását az alperes a perben kimenteni nem tudta, ezért a kárfelelősségének jogalapja is megállapítható. Ebből következően a jogerős ítélet az EUMSz 56. cikkét, a Charta 17. cikkét, valamint az EuB C-98/14. számú Berlington Hungary és társai ügyben hozott ítéletét (a továbbiakban: Berlington-ítélet) és a Brasserie-ítéletet is sérti.

[24]	A felperes jogszabálysértőnek, az Alaptörvényből le nem vezethetőnek tartotta a jogerős ítéletnek azt az okfejtését, hogy a magyar jog az állami immunitás talaján áll. Az Alaptörvény jogállamiságot tételező, normatív rendelkezést tartalmazó B) cikk (1) bekezdéséből éppen az állami felelősség (állami kártalanítási kötelezettség) következik, amit az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésének ugyancsak normatív tétele megerősít. Azt pedig, hogy egy konkrét gazdasági tevékenység folytatására vonatkozó engedélyt az állam egyoldalúan, idő előtt, formálisan jogalkotási úton megszüntet, egyértelműen a tulajdonjog korlátozásának, megsértésének minősül az Emberi Jogok Európai Bíróságának gyakorlata alapján.

[25]	A felülvizsgálati kérelem szerint nem fér össze a jogállamiság elvével, ha az arra hivatott nemzeti bíróság - az Alaptörvény által is biztosított - alapvető jogok, emberi jogok közvetlen kikényszerítését megtagadja, és a jogsérelmet szenvedett magánszemélyeket nemzetközi igényérvényesítésre szorítja. Emiatt a jogerős ítélet az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdését és XIII. cikk (1) bekezdését, valamint a Jegyzőkönyv 1. cikkét is sérti.

[26]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében - tartalmilag - a jogerős ítélet hatályában fenntartását kérte.

A Kúria döntése és jogi indokai
[27]	A felülvizsgálati kérelem nem megalapozott.

[28]	A Kúria a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 275. § (2) bekezdése szerint eljárva, a felülvizsgálati eljárás eredményeként azt állapította meg, hogy a jogerős ítélet a felperes által megjelölt okokból nem jogszabálysértő.

[29]	A felperes a felülvizsgálati kérelmében az Alaptörvény több rendelkezésének megsértését is állította. A Kúria ezzel kapcsolatban kiemeli, hogy a Pp. rendkívüli jogorvoslati eszközeként a felülvizsgálati kérelem előterjesztésére szigorú tartalmi követelmények szerint, kifejezetten jogszabálysértés esetén van lehetőség. Az Alaptörvény T) cikk (2) bekezdése értelmében jogszabály a törvény, a kormányrendelet, a miniszterelnöki rendelet, a miniszteri rendelet, a Magyar Nemzeti Bank elnökének rendelete, az önálló szabályozó szerv vezetőjének rendelete és az önkormányzati rendelet. A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény az Alaptörvénnyel összhangban taxatív felsorolást tartalmaz azokról a normatív rendelkezési formákról, amelyeket a magyar jogrendszer jogszabálynak minősít. Az Alaptörvény nem jogszabály, hanem a jogszabályok felett áll mint a jogrend alapja.

[30]	Mindebből következően önmagában az Alaptörvény megsértésére hivatkozás nem ad alapot felülvizsgálati kérelem előterjesztésére, amellett valamilyen konkrét anyagi vagy eljárási jogszabály megsértésének megjelölését is kell tartalmaznia a kérelemnek az érdemi elbíráláshoz. A fentiekkel egyezően foglalt állást a Kúria a Kfv.VI.35.005/2017/2. számú határozatában, amelyben azt is kifejtette: a Kúria a jogerős ítélet törvényességi felülvizsgálatát végzi el, az Alaptörvénynek való megfelelés vizsgálatára más jogorvoslati fórumrendszer áll a felek rendelkezésére (Kúria Pfv.III.20.015/2019/2.).

[31]	Ennélfogva az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésének és XIII. cikkének sérelmére alapított felülvizsgálati támadás érdemben nem volt vizsgálható. A másodfokú bíróság pedig helyesen állapította meg, hogy az Alaptörvény XIII. cikk (2) bekezdésének megfelelő, a kártalanításról rendelkező törvény hiányában a kereset az eshetőlegesen megjelölt jogcímen nem volt teljesíthető.

[32]	A másodfokú bíróságnak az a jogi következtetése is helytálló volt, hogy a határon átnyúló tényállási elem hiányában a felek jogvitájában az uniós jog nem volt alkalmazható. A felperes által a felülvizsgálati kérelmében is felhívott EUMSz 56. cikke szerint tilos az Unión belüli szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó minden korlátozás a tagállamok olyan állampolgárai tekintetében, akik nem abban a tagállamban letelepedettek, mint a szolgáltatást igénybe vevő személy. Ennek alapján a tagállami kárfelelősség fennállását a szolgáltatás szabad áramlásának sérelmével összefüggésben kellett vizsgálni. Ez azt jelenti, hogy a felperes a jogelődei által nyújtott, határon átnyúló szolgáltatás korlátozásából eredő károk megtérítése iránti igényt érvényesíthetett volna. Ezzel szemben azt a tényállítását, hogy a jogelődök Magyarországon nyújtott szolgáltatását külföldi uniós állampolgárok is igénybe vették, a perben nem bizonyította; azt pedig nem is állította, hogy a keresetében megtéríteni kért károk a határon átnyúló szolgáltatás elmaradásából származnak.

[33]	A felperes arra is hivatkozott, hogy az uniós elemet önmagában a szolgáltatás más tagállam állampolgárai részéről történő igénybevételének elvi lehetősége is megalapozza. A felülvizsgálati kérelmében ennek megfelelően állította, hogy a határon átnyúló tényállási elem potencialitása is elegendő az uniós jog alkalmazásához. Ez az álláspont azonban téves, és az ennek alátámasztására alkalmas jogi következtetés a felülvizsgálati kérelemben megjelölt, az EuB előzetes döntéshozatali eljárásban meghozott határozataiból sem vonható le.

[34]	Ha az EuB hatáskörét megállapítva az előzetes döntéshozatali eljárást lefolytatja, az csupán annyit jelent, hogy a kérelemben írtak alapján lehetőség van a tagállami bíróság által megadott tényállás mellett az uniós jog értelmezésére. Az EuB uniós jogértelmezése alapján azt már a tagállami bíróságnak kell az előtte folyó eljárásban elbírálnia, hogy az adott ügyben ténylegesen fennállnak-e a tagállami felelősség együttes feltételei (Kúria Pfv.III.20.656/2017/13.)

[35]	Az EuB a C-665/18. számú, a Pólus Vegas Kft. és a Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága ügyben 2019. június 4-én hozott végzésében pedig megállapította, hogy az EUMSz 56. cikkét a Berlington-ítélet összefüggésében úgy kell értelmezni, hogy a pénznyerő automaták valamely tagállamban történő működtetésével kapcsolatban a határokon átnyúló helyzet fennállása nem vélelmezhető kizárólag azon az alapon, hogy az így kínált játéklehetőségeket más tagállamokból érkező európai uniós polgárok is igénybe vehetik.

[36]	Mindebből az következik, hogy az adott esetben az uniós jog alkalmazhatóságát lehetővé tevő tagállamközi elem hiányzott. Emiatt az EUMSz 56. cikkében biztosított alapvető szabadságjog sérelmét sem lehetett megállapítani, ami a tagállami felelősség Brasserie-ítéletben meghatározott további feltételeinek vizsgálatát szükségtelenné tette.

[37]	Uniós tényállási elem hiányában a Charta sem volt alkalmazható. Annak 51. cikke szerint ugyanis a Charta rendelkezéseinek címzettjei a tagállamok, amennyiben az Unió jogát hajtják végre. A jogerős ítélet ezért a Charta 17. cikkét sem sérti.

[38]	A másodfokú bíróság azt is helyesen rögzítette, hogy az aláíró államok által az Egyezményben, s így a Jegyzőkönyvben vállalt kötelezettségek teljesítése is csak az EJEB előtt kényszeríthető ki. Éppen ezért a Jegyzőkönyv 1. cikkének a tulajdon védelmére vonatkozó rendelkezéseinek megsértéséből fakadó, az állammal szemben fennálló kártérítési igény a rendes bíróság előtt nem érvényesíthető.

[39]	A Kúria a kifejtettekre figyelemmel, a Pp. 275. § (3) bekezdése alapján a jogerős ítéletet hatályában fenntartotta.

Záró rész
[40]	A Kúria a Pp. 270. § (1) bekezdése folytán alkalmazott Pp. 78. § (1) bekezdése szerint, a 32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet 3. § (6) bekezdésére tekintettel a felperest kötelezte az alperes részéről felmerült - az általános forgalmi adót is tartalmazó, a kifejtett jogi képviseleti tevékenység arányában megállapított ügyvédi munkadíjból álló - felülvizsgálati eljárási költség megfizetésére.

[41]	A felperes a személyes illetékfeljegyzési joga miatt le nem rótt felülvizsgálati eljárási illeték állam javára való megfizetésére az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 74. § (3) bekezdése alapján alkalmazott 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 13. § (2) bekezdése értelmében köteles. 

[42]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Pp. 274. § (1) bekezdésének megfelelően - a felperes kérelmére - tárgyaláson bírálta el.

[43]	Az ítélet elleni felülvizsgálatot a Pp. 271. § (1) bekezdésének e) pontja zárja ki.
Budapest, 2019. november 6.

Böszörményiné dr. Kovács Katalin s.k. a tanács elnöke, Dr. Zumbók Péter s.k. előadó bíró, Salamonné dr. Piltz Judit s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:

bírósági ügyintéző
HM