A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 			Pfv.VI.20.377/2019/12.

A tanács tagjai: . Kollár Márta tanácselnök
		. Csesznok Judit Anna előadó bíró
		. Kocsis Ottilia bíró
	
A felperes: 					
A felperes képviselője: 	Zsoldos Ügyvédi Iroda
						
Az alperes: 			
Az alperesek képviselője:és Társai Ügyvédi Iroda, 
			ügyintéző: Dr. Jutasi György ügyvéd
			
A per tárgya: 			óvadék visszafizetése

A felülvizsgálati kérelmet beadó fél: 
			alperes
		
A másodfokú bíróság neve és a jogerős határozat száma: 
		ővárosi Ítélőtábla 
			4.Pf.21.212/2018/4. sorszámú ítélete

Az elsőfokú bíróság neve és a határozat száma: 
		ővárosi Törvényszék
			33.P.20.141/2018/16. sorszámú ítélete
Rendelkező rész 
- A Kúria a jogerős ítéletet hatályon kívül helyezi és az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyja.

- Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 6.000.000 (hatmillió) forint fellebbezési és felülvizsgálati eljárási költséget. 

- Kötelezi a felperest, hogy fizessen meg az államnak külön felhívásra 2.500.000 (kétmillió-ötszázezer) forint fellebbezési eljárási illetéket. 

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye. 

I n d o k o l á s
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	A perben nem álló K. Zrt. (továbbiakban: adós) 2008. december 8. forgóeszköz hitelszerződést (a továbbiakban: alapszerződés) kötött az alperessel. 
[2]	Az R. Kft. (a továbbiakban: felperesi jogelőd) mint óvadékot adó és az alperes mint Bank között 2009. július 16-án óvadéki szerződés jött létre, amely alapján az adóst az alapszerződés szerint terhelő fizetési kötelezettségek biztosítékául a felperesi jogelőd 120.000.000 forintot óvadékként helyezett el az alperesnél vezetett számlán. 
[3]	Az óvadéki szerződés 2. pontjának 1. bekezdése szerint az Óvadékot adó az Alapszerződés szerinti teljesítésnek biztosítékául a Ptk. 270-271/A. §-a szerinti óvadék jogcímén  alulírott napon, ill. az Alapszerződésben meghatásozott időpontban (…) betéti számlán elhelyezett pénzösszeget óvadékul feltétel nélkül és visszavonhatatlanul leköti a bank javára. 
A 2. bekezdés rögzíti, hogy az Óvadékot adó hozzájárul ahhoz, hogy a Bank az alábbiakban meghatározott összeget az Óvadékot adó számlája terhére óvadékul - a 227/2006. (XI.20.) Kormányrendelet 6. § (2) bekezdése szerint - zárolja az Óvadékot adó számlája mellett megnyitott óvadéki betéti számlán, amely úgy történik, hogy az óvadéki szerződés aláírásával az Óvadékot adó felhatalmazza a Bankot arra, hogy az óvadék összegét külön rendelkezés nélkül a Bank a lentiekben meghatározott pénzforgalmi bankszámlájáról átvezesse az óvadéki betétszámlára. (...)
A 4. bekezdés szerint az óvadékot adó felhatalmazza a Bankot arra, hogy az alábbiakban meghatározott összeget az alapszerződés lezárásáig, illetve a Bank esetleges követelésének kielégítéséig zárolja, tekintettel a 6. pont rendelkezéseire. Az óvadék zárolásával a Bank óvadéki jogot szerez a forintbetét felett. 
[4]	A 2. pont ezt követő rendelkezései táblázatos formában rögzítették a pénzforgalmi és az óvadéki betéti számla számát, az óvadékul elhelyezett összeget és annak devizanemét, az induló kamat mértékét, az óvadéki betéti kamat mértékét, kamatfizetés gyakoriságát és esedékességét. Rögzítésre került az is, hogy a kamat jóváíródik a pénzforgalmi számlán, azaz nem tárgya az óvadéknak, továbbá a lekötés lejárata, amely 2010. március 10-e módosítást követően 2012. augusztus 1. napjában került meghatározásra. 
[5]	A 2. pont táblázat alatti 2. bekezdése tartalmazta azt is, hogy a felek megállapodnak abban, hogy amennyiben a Bank követelésének megszűnése és a lekötés fentiekben meghatározott lejárata előtt a Bank elküldi az óvadékot adó részére a 9. pontban meghatározott elszámolását és az esetlegesen fel nem használt óvadékot kiadja részére, akkor a lekötés ebben az időpontban megszűnik és a felek ezt az esetet nem tekintik betétfeltörésnek. 
[6]	A 3. pont utolsó bekezdése alapján az Óvadékot adó tudomásul veszi, hogy (…) az alapszerződés szerinti követelés fennállása alatt, illetőleg amíg a követelés és járulékai teljes egészében nem kerül visszafizetésre, a jelen szerződést fel nem mondhatja, az Óvadéki betétszámla felett nem rendelkezhet.
[7]	Az óvadéki szerződés 4. pontjának 2. bekezdése értelmében amennyiben az adós az alapszerződés szerinti követelés lejáratakor fizetési kötelezettségének részben, vagy egészben nem tesz eleget, illetve a követelés futamideje alatt az esedékes kötelezettségeit nem vagy nem szerződésszerűen teljesíti, a Bank jogosult óvadéki jogát feltétel nélkül és közvetlenül - minden előzetes értesítés nélkül - azonnal érvényesíteni, egyoldalúan jogosult az óvadék összegét az alapszerződés szerinti követelés devizanemére, vagy HUF-ra átváltani és erről egyidejűleg értesíteni az Óvadékot adót és az adóst is. 
[8]	A 6. pont szerint az óvadékot adó tudomásul veszi, hogy a bank alapszerződés szerinti követelésének megszűnését követő legfeljebb 30. napig a Bank a korábban óvadékban tartott összeget technikailag zárolja azért, hogy a 9. pontban meghatározott elszámolási kötelezettségének és az ezekkel kapcsolatos adminisztratív feladatainak eleget tudjon tenni.
[9]	Az óvadéki szerződés 9. pontja szerint a Bank a 6. pontban meghatározott időtartamon belül elszámolást küld az Óvadékot adó részére az óvadék felhasználásáról. A Bank az elszámolást követően az alapszerződésből eredő követelése és annak járulékai kielégítésére fel nem használt óvadéki betétet az Óvadékot adó részére kiadja az elszámoláskor. A Bank jelen szerződés 2. pontjában megjelölt pénzforgalmi bankszámlára vezeti át, illetve utalja át az óvadéki betéti számlán az elszámoláskor lévő összeget, amennyiben a felperesi jogelőd az elszámoláskor nem jelölt meg bankszámla számot. 
[10]	Az óvadéki szerződés 16. pontja szerint a szerződés megszűnik, ha a banknak az alapszerződés alapján fennálló követelése megszűnik az adóssal szemben, figyelemmel a 6. pont rendelkezéseire.
[11]	Az adós az alapszerződésből eredő kötelezettségének 2012. július 1-jéig, sem azt követően nem tett eleget. Az adós felszámolását 2012. október 4-én elrendelték. 
[12]	Az alperes 2012. december 21-én a felperesi jogelőd óvadéki betéti számlájáról a 120.000.000 forint óvadékot leemelte, amely tényről 2013. január 13-án levélben értesítette.
[13]	A felperesi jogelőd 2015. február 17-ével felszámolás alá került. A társaság felszámolója az alperessel szemben támasztott 120.000.000 forint tőke és annak kamataira vonatkozó követelését a L. Zrt.-re engedményezte, amelyről az alperest 2017. augusztus 23-án értesítette. A L. Zrt. a 120.000.000 forint tőke és kamataiból álló követelésből 60.000.000 forintot és járulékait a felperesre engedményezett. 

A kereseti kérelem és az alperes védekezése

[14]	 A felperes keresetében az alperest 60.000.000 forint tőke és járulékai megfizetésére kérte kötelezni a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: rPtk.) 270. § (1) bekezdése, 271. § (3) és (5) bekezdése alapján. 
[15]	Keresetét arra alapította, hogy az alperes az óvadéki szerződés 4. pontjának 2. bekezdése szerint az óvadékot akkor vehette részben vagy egészben igénybe, ha az adós az alapszerződés futamideje alatt havi kamatfizetési kötelezettségének nem tesz eleget, vagy ha az adós a hitel lejáratakor visszafizetési kötelezettségét nem teljesíti, illetve ha annak összege az alperesnél vezetett számláján e napon nem áll rendelkezésre. Az adós a hitelt a szerződés lejáratakor - 2012. július 1-jén - nem fizette vissza. Az óvadék lekötési határideje augusztus 1. napja volt, így az alperesnek 30 nap állt rendelkezésre, hogy az óvadéki szerződés szerint azonnal érvényesítendő óvadéki jogát beváltsa. Az alperes óvadéki jogát a szerződésben kikötött határidőn túl, szerződésszegő módon érvényesítette, ezért jogosulatlanul felhasznált óvadék összegét köteles visszafizetni. 

[16]	Az alperes ellenkérelmében a kereset elutasítását kérte, arra hivatkozva, hogy a rPtk. 271. § (1) bekezdése alapján csupán joga, de nem kötelessége, hogy a kielégítési joga megnyílásakor az óvadékkal biztosított követelését az óvadék tárgyából közvetlenül kielégítse, ha az óvadék tárgya pénz, vagy bankszámla követelés. Hangsúlyozta, hogy az óvadéki szerződés és módosítása sem tartalmazza azt, hogy az óvadék jogosultja az óvadékból való kielégítési joga megnyílásakor köteles óvadéki jogát gyakorolni. E körben utalt az óvadéki szerződés 2. pontja 1. és 4. bekezdésére. Kiemelte, hogy a felek az adós részére folyósított hitel kiegyenlítéséig alapították az óvadékot. Az óvadéki szerződésben csupán az óvadékként elhelyezett pénzbeli betét lekötésének az időpontja került meghatározásra. 

Az első- és másodfokú ítélet

[17]	Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét elutasította. Az rPtk. 271. § (1)-(5) bekezdése, 270. § (1)-(3) és (5) bekezdése hivatkozva arra a következtetésre jutott, hogy az óvadékból történő kielégítés egy jogosultságot eredményezett az alperes javára, nem pedig kötelezettséget, így nem volt kielégítési szükséghelyzetben. A szerződés helyes értelmezéséből az következik, hogy az óvadékból történő kielégítés egészen addig végrehajtható volt, amíg a hitelszerződés fennállt, illetve amíg az adós nem teljesített.

[18]	A felperes fellebbezése folytán eljárt másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét megváltoztatta, kötelezte az alperest 60.000.000 forint és járulékai felperes részére való megfizetésére. 
[19]	Rögzítette, hogy a perbeli jogvita tárgyát az képezte, hogy az alperes a szerződésben kikötött határidőn belül élt-e óvadéki jogával. Az rPtk. 207. § (1) bekezdése alapján az óvadéki szerződés 2. pont 1. bekezdését akként értelmezte, hogy az az óvadékként történő lekötést és nem a betéti számlán elhelyezett pénznek magasabb kamat céljára történő lekötését jelenti azzal, hogy a 2. pontban található táblázatban a lekötés lejárata dátumszerűen is megjelölésre került. Utalt arra, hogy a lekötés szónak kétféle értelmet adni ugyanazon szerződéses ponton belül nem lehet. A 2. pont utolsó bekezdésének, a szerződés 9. pontjának, 4. pont 2. bekezdésének és a 6. pontnak az együttes értelmezéséből arra a következtetésre jutott, hogy a felek a szerződésben akként állapodtak meg, hogy 2012. augusztus 1-jéig lett volna lehetősége az alperesnek az óvadékból a szerződés 4. pont 2. bekezdése értelmében akár azonnal is kielégítést keresni. Ha az alperes az adós szerződésszegése esetén a szerződés lejárata előtt használja fel teljes egészében, vagy részben az óvadék összegét, legfeljebb 30 napra jogosult az óvadék összegét zárolni. Álláspontja szerint mindezen kikötéseket nem lehet olyan módon értelmezni, hogy az óvadék összege az adós tartozása fennállásáig érvényesíthető lenne. 
[20]	Az alperes 2012. december 21-én emelte le a 120.000.000 forintot az óvadéki számláról annak ellenére, hogy az óvadéki számlán kezelt összeg rendeltetése már a határidő lejártával az óvadék jellegét elvesztette. Ezen nem változtat az, hogy a pénzösszeget az alperes továbbra is az óvadéki betétszámlán kezelte és nem helyezte át a felperesi jogelőd pénzforgalmi bankszámlájára. Az alperes az óvadék jogával nem a szerződés 2. pontjában írt határidőn belül élt, ezáltal szerződésszegést követett el, így a rPtk. 318. § (1) bekezdésén keresztül alkalmazandó rPtk. 339. § (1) bekezdése alapján a felperes keresete alapos.
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem 
[21]	A jogerős ítélet ellen az alperes terjesztett elő felülvizsgálati kérelmet, amelyben elsődlegesen a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és a keresetet elutasító új határozat meghozatalát, másodlagosan a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és a másodfokú bíróság új eljárás lefolytatására és új határozat hozatalára történő utasítását kérte.
[22]	A felülvizsgálati kérelemben az alperes megsértett jogszabályként a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: rPp.) 221. § (1) bekezdését, anyagi jogszabálysértésként a rPtk. 207. § (1) bekezdését és 271. §-át jelölte meg. 
[23]	A rPtk. 207. § (1) bekezdésének sérelme körében előadta, hogy a szerződés helyes értelmezése alapján kizárólag az a következtetés vonható le, hogy a jogosultnak az óvadékból történő kielégítési joga mindaddig fennáll, amíg a követelés kiegyenlítése nem történik meg, vagy az alapszerződés megszűnik, vagy a követelés elévül. Nem helytálló a jogerős ítélet azon megállapítása, hogy a szerződéses kikötések egybevetésével azt kellett vizsgálni, hogy az alperes a szerződésben kikötött határidőn belül élt-e az óvadéki jogával, ugyanis az óvadéki szerződés ilyen határidőt nem határoz meg. A szerződés 2. pontjához kapcsolt táblázat utolsó előtti sorában található a lekötés lejárata szövegrész - ellentétben a jogerős ítéletben foglaltaktól - az óvadéki összeg, mint betét kamatlekötési időpontjára vonatkozott, amely egyértelműen megállapítható a táblázat többi eleméből és a szerződés 3., 4., illetve 6. pontjából. Nem hozható összefüggésbe az óvadék céljára való lekötés lejártával, amely szerződés szerint az alapszerződés megszűnéséig, vagy a követelés kielégítéséig tartott. A 2. pont utolsó bekezdése betét feltörésére vonatkozó fordulata egyértelműen arra utal, hogy a táblázat szerinti lejárat időpontja nem lehet más, mint a lekötött betét kamatozásának a lejárati időpontja. Nem érthető a jogerős ítélet azon megállapítása sem, hogy az óvadéki szerződés 2. pontján belül a lekötés kifejezésnek ne lehetne kétféle értelmezést adni. 
[24]	Kifejtette, hogy a másodfokú bíróság a szerződés értelmezése során figyelmen kívül hagyta a 2. pont 1. bekezdésében foglalt azon rendelkezést, hogy az óvadékot adó a betéti számlán elhelyezett pénzösszeget feltétel nélkül is visszavonhatatlanul kötötte le óvadékul a bank javára. Ha ez volt a felek szerződéses akarata, nem lehet helyes az az értelmezés, mely szerint a felek valójában azzal a feltétellel kötöttek óvadéki szerződést, hogy a jogosult az óvadékból legfeljebb 2012. augusztus 1. napjáig kereshet kielégítést. Értelmezhetetlen a jogerős ítéletnek az a megfogalmazása, hogy az óvadéki betéti számlán elhelyezett összeg 2012. augusztus 1. napját követően óvadéki jellegét elvesztette, függetlenül attól, hogy ez az összeg a szerződés 2. pont 4. bekezdése szerint az alapszerződésből eredő tartozás kielégítéséig óvadék céljára zárolásra került. 
[25]	Az óvadéki szerződés 2. pont 1. bekezdése azt is rögzítette, hogy az óvadékot adó az óvadékot az alapszerződés szerinti teljesítés biztosítékául adta. Ha az óvadékot a szerződés teljesítésének a biztosítékául adják, az óvadék alapján a jogosult közvetlen kielégítést kereshet a követelésből, akkor nyilvánvaló, hogy ennek a kielégítési jognak mindaddig fenn kell állnia, míg a követelés nem szűnik meg, mert csak így tudja óvadéki funkcióját az erre a célra lekötött összeg megvalósítani. A felperes a szerződéskötő felek esetleg ezzel ellentétes szándékára nem tudott bizonyítékot bemutatni. 
[26]	Az alperes utalt arra is, hogy a rPtk. 207. §-ában foglaltakkal ellentétben a másodfokú bíróság nem vizsgálta az eredeti szerződést kötő felek feltehető akaratát, nem vizsgálta az eset körülményei körében a szerződésben rögzített célokat, amelyekből következtetni lehet a felek akaratára. Figyelmen kívül hagyta az óvadék, mint dologi jogi biztosíték lényeges funkcióját, jogi sajátosságait és az értelmezés során nem a szavak általánosan elfogadott jelentéséből indult ki. Nem értékelte az óvadéki szerződéskötés előzményei körében azt a körülményt, hogy az óvadékot adó az alapszerződés megkötésekor eredetileg készfizető kezességet vállalt a hitel visszafizetésére. Nyilvánvaló, hogy az alperesnek nem lehetett gazdasági célja a hitelbiztosítéki kör jelentős gyengítése, főleg nem olyan módon, hogy az óvadékból történő kielégítés csak limitált időtartamon belül legyen megvalósítható. Az alperes utalt arra is, hogy a másodfokú bíróság teljes egészében figyelmen kívül hagyta azt a körülményt, hogy az eredeti szerződést kötő fél a szerződés teljesítését elfogadta, az abban foglalt jognyilatkozatokat a felperestől eltérően nem értelmezte, a szerződésben rögzítettektől eltérően és óvadék lehívását szerződésszerűnek tekintette. Ezzel kapcsolatban az alperessel szemben követelést nem jelzett és nem érvényesített. 
[27]	Álláspontja szerint nyilvánvalóan téves a szerződés 6. pontján alapuló jogerős ítéleti megállapítás is. A 6. pont azt rögzíti, hogy a bank az alapszerződés szerinti követelésének megszűnését követő legfeljebb 30 napig a korábban óvadékban tartott összeget technikailag zárolja, azért, hogy a 9. pontban meghatározott elszámolási kötelezettségének eleget tudjon tenni. A 30 napos technikai zárolás nem köthető a 2012. augusztus 1-jei időponthoz, egyértelmű, hogy erre csak az alapszerződés szerinti követelés megszűnése után kerülhet sor. 
[28]	Megjegyezte, hogy a másodfokú bíróság a szerződés értelmezés során annak sem tulajdonított jelentőséget, hogy a bankok üzletszerűen foglalkoznak hitelnyújtással. A nagyszámú szerződéskötés azt feltételezi, hogy a szerződés megkötése során szerződéses mintákat használnak, mert ez biztosítja a belső szabályzatokkal történő összhangot. 
[29]	Utalt arra az eljárásjogi jogszabálysértés körében, hogy a másodfokú bíróság ítéletének indokolásában felhívta a rPtk. 207. § (1) bekezdését, ugyanakkor az ítélet indokolása nem tartalmaz semmilyen utalást arra vonatkozóan, hogy a felek feltehető akaratának vizsgálata során milyen bizonyítékok, körülmények kerültek figyelembe vételre, melyeket mellőztek, így az ítélőtábla nem tett eleget indokolási kötelezettségének sem. Ilyen vizsgálatot az ítélőtábla le sem folytatott, így a jogerős ítélet megalapozatlan. 

[30]	A felperes felülvizsgálati ellenkérelmében elsődlegesen a felülvizsgálati kérelem elutasítását kérte hivatkozva arra, hogy az alperesi felülvizsgálati kérelem nem teljesíthető, tekintettel arra, hogy amennyiben a jogerős ítéletet a Kúria hatályon kívül helyezi, nem hozható olyan új határozatot, amelyben a felperes keresetét elutasítja. 
[31]	A felperes másodlagosan a jogerős ítélet hatályában való fenntartását kérte annak helyes indokai alapján. A jogerős ítélet álláspontja szerint nem sérti a rPtk. 207. § (1) bekezdését, 271. §-ában foglaltakat és a másodfokú bíróság rPp. 221. §-ában foglaltaknak maradéktalanul eleget tett. 
[32]	Felülvizsgálati ellenkérelméhez csatolta az alperes egyes szabályzatait, termékleírását, amelyek álláspontja szerint alátámasztják, hogy az alperes az óvadéklehívási jogát nem volt jogosult határidő nélkül gyakorolni, a biztosítéki szerződéseket az alperes megköthette úgy, hogy a biztosítéknak a biztosítéki szerződésnek lejárati időpontja volt. Rámutatott, hogy a rPtk. 270. §-a, 271. §-ai nem zárják ki az óvadéki jog gyakorlásának határidőhöz kötését, ez  nem ellentétes az óvadék funkciójával. Mindezekre figyelemmel a másodfokú bíróság nem jutott téves következtetésre, amikor a szerződésben megjelölt határidőből kiindulva hozta meg a döntését. 
[33]	Kifejtette, hogy az alperesi hivatkozások az új hivatkozások az eljárás korábbi szakaszaiban nem kerültek az alperes által előadásra, így figyelembe nem vehetők.

A Kúria döntése és jogi indokai

[34]	A felülvizsgálati kérelem megalapozott. 
[35]	Az eljárt bíróságok a tényállást az ügy elbírálásához szükséges mértékben feltárták, de abból a másodfokú bíróság téves jogi következtetéseket vont le, a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemben megjelölt okokból jogszabálysértő. Az elsőfokú bíróság érdemben helyes döntést hozott, annak indokaival azonban a Kúria nem értett egyet. 
[36]	Az elsődleges felülvizsgálati kérelem kapcsán a Kúria utal arra, hogy a felülvizsgálati kérelem tartalmát értelmezve egyértelműen megállapítható volt a petitum, így a felülvizsgálati kérelem hivatalbóli elutasítására nem volt mód. 
[37]	A Kúria a felperes által a felülvizsgálati eljárásban becsatolt iratokat, mint új bizonyítékokat a felülvizsgálati eljárásban a rPp. 275. § (1) bekezdése alapján nem vehette figyelembe. 
[38]	A Kúria a jogerős ítéletet érdemben vizsgálva az alábbiakra mutat rá:
A szerződést biztosító mellékkötelezettségek célja, hogy a biztosított szerződés szerinti  szolgáltatás, ellenszolgáltatás teljesítését elősegítsék, vagy annak elmulasztását szankcionálják. A biztosított szerződésben a teljesítésre megszabott határidő letelte az a időpont, amikor a mellékkötelezettség érvényesíthetősége megnyílik, amely az általános szabályok szerint mindaddig fennáll, míg a biztosított szerződés meg nem szűnik, vagy az abból eredő követelés behajtásra nem kerül. Az óvadék, mint követelést biztosító mellékkötelezettség is ezen értelmezés hatálya alá tartozik, azaz az óvadékból a jogosult mindaddig kielégítést kereshet, amíg a biztosított szerződésből eredő követelése fennáll.
[39]	A rPtk. 200. § (1) bekezdése alapján azonban a szerződés tartalmát a felek szabadon állapíthatják meg. A szerződésekre vonatkozó rendelkezésektől egyező akarattal eltérhetnek, ha jogszabály az eltérést nem tiltja. Helyesen utalt ezért arra a felperes a felülvizsgálati ellenkérelmében, hogy a felek az általános szabályoktól eltérhettek, megállapodhattak abban, hogy az alperes csak egy meghatározott időpontig kereshet kielégítést az óvadékul lekötött pénzösszegből. A perbeli jogvitában erre teintettel az eldöntendő jogkérdés az volt, hogy felek közötti szerződés tartalmaz-e erre vonatkozó megállapodást.
[40]	A rPtk. 207. § (1) bekezdése szerint a jognyilatkozatot úgy kell értelmezni, ahogyan azt a másik félnek a nyilatkozó feltehető akaratára és az eset körülményeire figyelemmel, a szavak általánosan elfogadott jelentése szerint értenie kellett. Az értelmezés során a szerződéssel elérni kívánt célt és a szerződés teljes tartalmát értékelni kell, abból egyes részek, szavak nem ragadhatók ki. A Kúria megítélése szerint ilyen értelmezés elvégzése esetén az óvadéki szerződésből nem vonható le a jogerős ítéletben foglalt következtetés, a jogerős ítélet sérti a rPtk. 207. § (1) bekezdését. Amennyiben ugyanis az óvadékra irányadó általános szabályoktól a felek el kívántak térni, határozottan és egyértelműen kellett volna a szerződésben rögzíteni, hogy az óvadék kizárólag 2012. augusztus 1-ig érvényesíthető, ilyen rendelkezést azonban a szerződés nem tartalmaz. A másodfokú bíróság által e körben értékelt, óvadéki szerződés 2. pontjában foglalt táblázatban szereplő lekötés szó - ellentétben a másodfokú bíróság álláspontjával - egyértelműen a kamatmegállapodásra, az óvadéki összeg, mint betét kamatlekötési időpontjára vonatkozik, kizárólag arra utal, abból - figyelemmel a szerződés egyéb, alább felsorolt rendelkezéseire is - nem lehetett arra a következtetésre jutni, hogy a felek az ott meghatározott időpontig kívánták az óvadékot fenntartani. Ezt támasztja alá a táblázat többi eleme és a 2. pont utolsó bekezdésének a betét feltörésére vonatkozó fordulata is. Az óvadéki szerződésből, különösen annak 2. pont első mondatának és negyedik bekezdésének, a 3. pont utolsó bekezdésének, 4. , 6. és a 16. pontjának a tényállásban idézett rendelkezéseiből ugyanakkor egyértelműen megállapítható, hogy az óvadék mindaddig fennáll, amíg az alapszerződésből eredő követelés nem kerül teljes egészében visszafizetésre. Kiemelendő, hogy a 6. pont alapján a 30 napos, elszámolás lebonyolítását lehetővé tevő technikai zárolásra is a bank alapszerződés szerinti követelésének megszűnését követően van mód. Az alapszerződés szerinti követelés azonban nem a teljesítési határidő elteltével, hanem annak kielégítésével szűnik meg. Helytállóan utalt arra az alperes, hogy a 30 napos technikai zárolás nem köthető a 2012. augusztus 1-jei időponthoz, a másodfokú bíróság ezen következtetése teljesen téves. A Kúria utal arra továbbá, hogy a 4. pont 2. bekezdése a rPtk. 271. § (1) bekezdésével egyezően az óvadék tárgyából történő közvetlen kielégítés jogát biztosítja, annak megnyílását követően. Az óvadék tárgyából való kielégítés lehetősége jogosultság, nem kötelezettség. Ha azt a jogosult a kielégítési jog megnyíltakor azonnal nem érvényesíti, az nem eredményez jogvesztést, ilyen következmény sem a jogszabályból, sem a szerződésből nem vezethető le. A Kúria megjegyzi, hogy mindezeken túl életszerűtlen is lett volna a szerződő felek között egy olyan megállapodás, amely az általános szabályok szerinti 5 éves elévülési idővel szemben 30 napban határozta volna meg az óvadék érvényesíthetőségét - figyelemmel a Ptk. 207. § (4) bekezdésébe foglaltakra is. 
[41]	A kifejtettekre tekintettel a Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (4) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte, és az elsőfokú bíróság ítéletét a Pp. 253. § (2) bekezdésének megfelelő alkalmazásával helybenhagyta.
Záró rész
[42]	Az alperes felülvizsgálati kérelme eredményre vezetett, ezért a rPp. 270. § (1) bekezdése szerint alkalmazandó 78. § (1) bekezdése alapján a felperes köteles megfizetni az alperes 32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet 3. § (2) és (5) bekezdése alapján meghatározott mértékű ügyvédi munkadíjból és a lerótt felülvizsgálati eljárási illetékből álló együttes fellebbezési és felülvizsgálati eljárási költségét.
[43]	A Kúria az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 74. § (3) bekezdése szerint alkalmazandó, a költségmentesség alkalmazásáról a bírósági eljárásban szóló 6/1986 (VI.26.) IM Rendelet 13. § (2) bekezdése alapján kötelezte a felperest az illetékfeljegyzési joga folytán feljegyzett fellebbezési eljárási illeték állam javára való megfizetésére. 
[44]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet tárgyaláson bírálta el. 
[45]	Az ítélettel szemben a rPp. 271. (1) bekezdés e) pontja alapján nincs helye felülvizsgálatnak. 

Budapest, 2020. március 3.

Dr. Kollár Márta s.k. a tanács elnöke, dr. Csesznok Judit Anna s.k. előadó bíró, dr. Kocsis Ottilia s.k. bíró

	A kiadmány hiteléül: 

Sz.Sz.                                                   bírósági ügyintéző