Nyíregyházi Törvényszék, mint másodfokú bíróság
I.Gf.40.031/2018/11/I. szám

A Nyíregyházi Törvényszék, mint másodfokú bíróság Dr. Vasas József Ügyvédi Iroda (fél címe 2, ügyintéző ügyvéd: Dr. Vasas József) által képviselt Cg. cégjegyzékszámú felperes neve (címe) felperesnek - a Dr. Danka Ügyvédi Iroda (ügyintéző ügyvéd: Dr. Danka János) által képviselt alperes neve (címe) alperes ellen 6 045 557 Ft és járuléka megfizetése iránti perében a Nyíregyházi Járásbíróság 2018. szeptember 13. napján meghozott 12.G. számú ítélete ellen az alperes által 2018. október 31. napján 47. sorszám alatt  benyújtott fellebbezés és annak Gf.40.031/2018/6. szám alatt 2019. január 9. napján benyújtott kiegészítése, valamint a felperes 2019. január 28. napján Gf.40.031/2018/8. szám alatt benyújtott fellebbezési ellenkérelme folytán az alulírott napon megtartott nyilvános tárgyaláson meghozta és nyilvánosan kihirdette a következő

í t é l e t e t:

A törvényszék az elsőfokú bíróság ítéletét helybenhagyja.

Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 15 napon belül 151 140 (százötvenegyezer-száznegyven) Ft másodfokú perköltséget.

A le nem rótt fellebbezési illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen fellebbezésnek helye nincs.

I n d o k o l á s

Az elsőfokú bíróság ítéletében kötelezte az alperest, hogy fizessen meg a felperesnek 15 nap alatt
6 045 557 Ft-ot és annak 2015. január 26. napjától a kifizetés napjáig járó, a késedelemmel érintett naptári félév első napján érvényes jegybanki alapkamat nyolc százalékponttal növelt mértékű késedelmi kamatát és 1 043 646 Ft perköltséget.
Kimondta, hogy a feljegyzett 483 600 Ft eljárási illeték az állam terhén marad.
A jogerős ítélettel megkeresni rendelte a Nyíregyházi Törvényszék Gazdasági Hivatalát az EL  /2018. számon letétként kezelt 22 686 Ft letevő részére történő visszafizetése iránt.
Az ítéleti tényállás szerint a felperes keresetében 6 045 557 Ft és ezen összeg után 2015. január 26. napjától a kifizetés napjáig járó késedelmi kamata, valamint perköltség megfizetésére kérte az alperes kötelezését.
A Nyíregyházi Járásbíróság 2017. július 6. napján meghozott 12.G. számú közbenső ítéletében megállapította, hogy a felek között 2014. augusztus 19. napján létrejött, majd hatályosult, négy részéből álló Feltételes Vállalkozási Szerződésből eredően az alperes a felperes elmaradt haszonból származó kárának teljes mértékű megtérítésére köteles.
Az ítéletet a Nyíregyházi Törvényszék, mint másodfokú bíróság 2018. január 11. napján kelt 1.Gf. számú közbenső ítéletével helybenhagyta, megállapította, hogy a felperes másodfokú perköltsége 151 139 Ft, az alperesé 191 946 Ft, illetőleg a fellebbezéssel felmerült           483 600 Ft illeték a költségjegyzékbe feljegyzésre került.
A jogerős közbenső ítélet indokolása szerint meghívásos közbeszerzési eljárás lebonyolítását követően a felek között írásban feltételhez kötött vállalkozási szerződés jött létre, felfüggesztő feltételként - a régi Kbt. 40. § (4) bekezdésében írt vagylagos feltételek közül - a támogatási kérelem minisztérium általi elutasítását meghatározva, melyre tekintettel az alacsonyabb összegben elnyert támogatás mellett is hatályba lépett a vállalkozási szerződés.

A szerződés aláírása és hatályosulása közötti időben, illetőleg a hatályosulását követően az alperes megsértette a szerződésből eredő együttműködési, tájékoztatási kötelezettségét, ami következtében a Ptk. 6:62. § (3) bekezdése szerinti kártérítési felelőssége [Ptk. 6:142. §] fennáll.
A felperes kárának (elmaradt hasznának) elszámolással alátámasztott összegét az alperes vitatta, ezért a bíróság indítványra igazságügyi szakértőként V.M.-t rendelte ki, aki szakvéleményében megállapította, hogy a hozamkiesést meghatározó számítás alapján a felperesnek nettó 6 535 767 Ft elmaradt haszna keletkezett.
A jogvitára a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (továbbiakban: Ptk.) 6:238. §,             6:245. § (1), (2), (3) bekezdéseit, 6:249. § (1), (2) bekezdéseit, 6:142. §-át, 6:143. § (1), (2), (3) bekezdéseit, 6:144. § (1), (2) bekezdéseit, 6:155. § (1) bekezdését, valamint a polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (a továbbiakban: Pp.) 213. § (3) bekezdését és 164. § (1) bekezdését alkalmazva arra a jogi álláspontra helyezkedett, hogy a jogerős közbenső ítéletben tisztázott jogalap fennállásán túl a felperes az összegszerűség körében is eleget tett a bizonyítási kötelezettségének, az indítványára kirendelt igazságügyi szakértő szakvéleményében foglaltakra az alperes nyilatkozatot nem tett, azt nem vitatta, ezért az aggálytalan szakvéleményt ítélete alapjául elfogadta.
A szakértői véleményben meghatározott elmaradt haszon összegére (6 535 767 Ft) tekintettel a felperes keresetében előterjesztett követelés nem eltúlzott, ezért a kereseti kérelem szerinti összegben marasztalta az alperest, figyelemmel a Ptk. 6:142. §, illetőleg 6:249. §-ban foglalt rendelkezésekre is.
A perköltség számítása során 6 045 557 Ft pertárgyértékből kiindulva a pervesztességére tekintettel kötelezte az alperest a Pp. 78. § (1) bekezdés alapján a felperesnél felmerült perköltség (362 733 Ft eljárási illeték, 227 314 Ft előlegezett szakértői költség és 151 139 Ft másodfokú eljárásban felmerült ügyvédi munkadíj), valamint a bírósági eljárásban megállapítható ügyvédi költségekről szóló 32/2003. (VIII.22.) IM. rendelet 3. § (2) bekezdés a) pontja alapján számított 302 278 Ft ügyvédi munkadíj, összesen 1 043 464 Ft megfizetésére, míg az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 5. § (1) bekezdés b) pontja alapján a másodfokú eljárásban feljegyzett 483 600 Ft eljárási illeték az állam terhén marad.

Az ítélet ellen benyújtott - és a másodfokú bíróság felhívására kiegészített - fellebbezésében az alperes kérte
-	a fellebbezés I. és IV. részében előadott érvei megalapozottsága esetén az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárás lefolytatására utasítását;
-	a II. és III. részében leírt érvei megalapozottsága esetén az elsőfokú ítélet megváltoztatását, a fizetési kötelezettsége mértékének elsődlegesen 1 405 486 Ft tőkeösszeggel, másodlagosan az elsőfokú marasztalás 50%-ával való leszállítását;
- a felperes kötelezését felmerült perköltségeinek megfizetésére (a képviseletét ellátó ügyvéd munkadíját ÁFÁ-val növelten meghatározva).

Az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezésére, az elsőfokú bíróságot új eljárás lefolytatására utasító fellebbezési kérelme indokaként előadta (fellebbezés I. része), hogy az összegszerűség meghatározása szempontjából kiemelt jelentősége van
- a felperesi ügyvezető azon nyilatkozatának, hogy a beruházáson a felperesi cégnek legfeljebb százezres nagyságú nyeresége lett volna, ami következtében a felperest a szerződés alapján legfeljebb néhány százezres nagyságrendű nyereség, mint elmaradt haszon illetné meg, illetőleg annak, hogy
- a felperesi ügyvezető összegszerűség tekintetében tett perbeli nyilatkozata, kereseti kérelme, egyéb tényállításai és a szakértői bizonyítás eredményeként meghatározott összeg „fel nem oldott ellentmondásban van", az elsőfokú ítélet indokolása nem tér ki arra, hogy a felperes nyilatkozatai ellenére hogyan állapított meg több millió forint összegű elmaradt hasznot, mint kártérítést.

Ezek olyan lényeges, az ügy érdemét érintő ellentmondások, melyek a Pp. 141. § (2) bekezdése szerint az elsőfokú eljárásban feloldásra nem kerültek, és mint tényállásbeli hiányosság - melyre figyelemmel az elsőfokú ítélet megalapozatlan - az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárásra való utasítását indokolja.

A fellebbezés IV. részében írtak szerint az elmaradt hasznon alapuló kártérítés számítása közigazgatási és számviteli kategória, mellyel kapcsolatos kérdések vizsgálata nem tartozik műszaki szakértő kompetenciájába tartozó kérdésnek [Pp. 177. § (1) bekezdés]. Ezért a kirendelt műszaki szakértő e körben szakvéleményt nem adhatott, legfeljebb a beruházás műszaki tartalmának, anyag és munkadíj szükségletének meghatározásáról  nyilatkozhatott.
A szakértői vélemény szerint „Az elmaradt haszon tartalmazza…személyek bér- és járulékköltségeit, adókat, illetéket, pénzügyi műveletek költségeit stb", azonban nem derül ki belőle, hogy ezen tételek vizsgálata, számításba vétele hogyan, milyen formában és számítási mód szerint történt, ezért a műszaki szakvéleményre alapítottan megalapozott ítélet nem hozható.
A szakértő akkor járt volna el helyesen, ha a könyvelési, adózási és számviteli ismeretek körében társszakértő közreműködését veszi igénybe, vagy erre vonatkozó kompetenciájának hiányát jelzi a bíróság felé. Mindez - az ügy érdemére jelentősen kiható - olyan lényeges eljárási szabálysértés, melynek korrigálása meghaladja a másodfokú eljárás kereteit, az kizárólag megismételt eljárás keretében orvosolható.

Az ítélet megváltoztatására irányuló fellebbezési kérelmében (II. rész) elsődlegesen a marasztalási (tőke) összeg 1 405 486 Ft-tal történő leszállítását azon indokból kérte, hogy
-	a Feltételes Vállalkozási Szerződés megkötését követően a szerződés alapját képező beruházás vonatkozásában a Környezeti Energia Operatív Program 2011-2013. évekre szóló akcióterve 4. prioritásának módosításáról szóló 1841/2014.(XII.29.) Kormányhatározat 2. pontja alapján az állam által nyújtott támogatási intenzitás mértéke csökkent.
-	Az egyik fél érdekkörébe sem sorolható módon a pályázati kiírás feltételei lényeges módon megváltoztak, ami kihatással volt a vállalkozási szerződés tárgyát képező beruházás összegszerűségére, ebből következően a felperest megillető bevétel és nyereség összegére is.
-	A felperes állítása szerint eleinte „tesztelte" az alperesi polgármestert, a későbbiekben azonban maga is hajlandónak mutatkozott a vállalkozói díj csökkentésére, vállalta a beruházás támogatott pályázati összegből történő megvalósítását. Ezért az őt megillető elmaradt haszonból a különbözeti összeg, 1 405 486 Ft levonandó.
      Kiegészített fellebbezése szerint
-	a jogszabályi változásból eredő lényeges szerződési feltétel és körülményváltozás következtében egyik fél felróható magatartására sem visszavezethető módon a szerződés teljesítésének lehetetlenné válása állapítható meg [Ptk. 6:179. § (1) és (2) bekezdése, 6:180. § (1) bekezdése];
-	az egyeztetések során hangsúlyozta, hogy számára a beruházás kizárólag 100%-os intenzitású pályázati támogatás esetén valósítható meg, a felperes tudomással bírt arról, hogy nincs pótlólagos forrása;
-	mindebből adódóan a támogatási intenzitás jogszabályváltozás miatti változása egy olyan előre nem látható és elháríthatatlan körülménynek minősül, mely miatt a közbeszerzési szerződés teljesítésére nem képes [a közbeszerzésekről szóló 2011. évi CVIII. törvény 40. § (3) és (4) bekezdései, 124. § (9) bekezdése,  165. § (1) bekezdésére].

Másodlagosan (fellebbezés III. része) a marasztalási összeg 50%-kal való leszállítását kérte, mivel
-	a szerződés megkötését követően bekövetkezett lényeges körülményváltozás - a felperes által is ismert - jogszabályi változásból eredt, ezáltal őt az általános mértéket meghaladóan részletesebb és körültekintőbb tájékoztatási és együttműködési kötelezettség nem terhelte, figyelemmel a Ptk. 6:126. § (1) bekezdésében írt akadályközlési kötelezettségre is;
-	a felek közötti egyeztetés a felperes miatt szakadt meg, aki kezdetben elzárkózott a beruházás alacsonyabb vállalkozói díj fejében való megvalósításától, mintegy „tesztelve" az alperesi polgármestert;
-	ezzel maga idézte elő az alperesi döntést, hogy más kivitelezési lehetőség után nézzen, mivel a pályázati támogatást elveszíteni nem kívánta;
-	utóbb - mikor észlelte, hogy az önkormányzat más vállalkozó bevonására, újabb közbeszerzés meghirdetésére tett lépéseket - ajánlotta fel a beruházás alacsonyabb díj melletti valósítását;
-	a felperes ezen magatartásával közrehatott az őt ért kár bekövetkezésében [a Polgári Törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (Ptk.) 6:62. § (1), (2),(3),(4) bekezdés], mely közrehatás mértékét az elsőfokú bíróság nem értékelte, ahhoz jogkövetkezményt nem társított;
-	a felperesi magatartásra tekintettel 50%-os kármegosztás indokolt.

Fellebbezési ellenkérelmében a felperes az elsőfokú ítélet helybenhagyását, az alperes másodfokú költségekben való marasztalását kérte [a képviseletét ellátó ügyvéd munkadíját 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3. § (2)-(6) bekezdésében írtak szerint meghatározva, általános forgalmi adó nélkül].
A hatályon kívül helyezésre irányuló fellebbezési kérelem körében előadta, hogy  
-	ügyvezetője a 2015. február első napjaiban volt egyetlen személyes találkozón néhány százezres nagyságrendű nyereségről, illetőleg jövedelemről nem beszélt;
-	az alperes képviseletét ellátó polgármester tanúként tett vallomása szerint a megbeszélés időpontjában a pályázat elbírálása még nem történt meg, így sem idő-, sem életszerű nem volt a vállalkozási díj nyereségtartalmáról való egyeztetés;
-	a személyes találkozóról jegyzőkönyv nem készült, ami igazolja, hogy a felek között a megbeszélésen a szerződés teljesítésére kihatással bíró, vagy annak szükségszerű változtatását igénylő módosítási indítványok nem hangzottak el, a szerződés módosítására irányuló szándék nem fogalmazódott meg;
-	az elsőfokú bíróság részletes bizonyítási eljárást folytatott le, melynek eredményét a 2017. július 6. napján kelt közbenső ítélet (14. oldal 4., 5., 6. bekezdések), és a 2018. szeptember 13. napján kelt ítélet indokolásai rögzítik;
-	az alperes által hivatkozott ellentmondás nem valós, arra tekintettel nem indokolt az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezése;
-	a járásbíróság V. M. szakértőt, mint igazságügyi szakértőt rendelte ki, aki villamosmérnök, mérnöküzemgazdász, jogi szakokleveles mérnök, építésügyi műszaki szakértő, igazságügyi szakértői végzettségekkel rendelkezik;
A FEOR 2515 üzemgazdász feladata a számviteli rendszerek, a pénzügyi tervezés, a pénzforgalom, a hitelezés operatív folyamatainak szervezése, irányítása, ellenőrzése, a gazdasági, pénzügyi döntéseket megalapozó elemző számítások készítése, a megvalósulásnak, ill. teljesítésnek számviteli eszközeivel való figyelése és kiértékelése, valamint a számítógépes információáramlás ügyviteli részének tervezése, szervezése, ezért a szakmai kompetencia hiányára alapított kifogás nem megalapozott.
-	a szakértői vélemény fellebbezésben felhívott hiányossága (mely szerint nem állapítható meg, hogy a tételek vizsgálata, számításba vétele hogyan, milyen formában és számítási  mód szerint történt) valótlan, mivel a szakértői vélemény 13-19. oldalain az alperes által hivatkozott „hiányosságok" fellelhetőek, részletezésre kerültek;
-	a bíróság 2018. július 18. napján kelt végzésével a szakértői véleményt megküldte a peres felek részére, felhívta őket, hogy a szakértői véleménnyel kapcsolatban 15 napon belül észrevételt tehetnek, ill. nyilatkozzanak arra, hogy a szakvélemény kiegészítését, a szakértő
tárgyalásra történő megidézését kérik-e, nyilatkozat hiányában úgy tekinti, hogy az írásban benyújtott szakértői véleményt elfogadják, azt nem vitatják;
-	az elsőfokú ítélet indokolási része is utal arra, hogy a szakértői véleményben foglaltakra az alperes nyilatkozatot nem tett, azt nem vitatta, melynek ismeretében a bíróság az aggálytalan szakvéleményt ítélete alapjául elfogadta.
Az ítélet megváltoztatására irányuló fellebbezési kérelemmel összefüggésben előadta, hogy
-	az általa összeállított számítás tartalmazza a támogatási igény és a kapott támogatás értékének különbözetét (4., 5. sor), mely összeget az elmaradt hasznából levont (7. sor), ezért az alperes által felhozott indok nem alapozza meg a marasztalás összegének 1 405 486 Ft-tal való leszállítását;
-	a 2015. február hónapban történt személyes találkozóról feljegyzés nem készült, azonban a alperes neve által a felperes részére 2015.02.20., 2015.03.10., 2015.06.22., valamint a felperes által a  Város Önkormányzatának írt 2015.02.23., 2015.03.09., 2015.03.11. és 2015.06.10-i keltezésű levelekből megállapítható, hogy alperes volt az, aki nem működött együtt, a szerződésben foglaltak felperes általi teljesítését ellehetetlenítette;
-	a Nyíregyházi Törvényszék, mint másodfokú bíróság I.Gf. szám alatt meghozott közbenső ítéletében - mellyel az elsőfokú bíróság közbenső ítéletét helybenhagyta - megalapozottnak találta a kártérítési igényét a Ptk. 6:238. §, 6:245. §, 6:249. §, 6:142. §, 6:143. §, 6:144. §, 6:519. §, 6:522. § alapján;
-	az alperes a jogerős közbenső ítéletre tekintettel érdemben nem vitathatja a kártérítés jogalapját, ugyanakkor a kártérítés összegét sem, mivel az elsőfokú eljárásban a szakvéleménnyel kapcsolatban észrevételt nem tett, azt nem vitatta.

A fellebbezés alaptalan.

A fellebbezésben felhozott indokokra figyelemmel a törvényszék az elsőfokú bíróság által megállapított tényállást az alábbiakkal egészíti ki:
A  Nyíregyházi Törvényszék I.Gf.  számú - a 2014. augusztus 19-én létrejött, majd hatályosult Feltételes Vállalkozási Szerződésből eredően a felperes elmaradt hasznából származó kárának teljes mértékű megtérítésére alperest kötelező - jogerős közbenső ítéletének kézhezvételét követően a felperes a járásbíróságon 2018. március 23. napján 32. sorszám alatt benyújtott 9. számú előkészítő iratában igazságügyi szakértő kirendelését kérte, feladataként meghatározva az általa készített, a keresetlevél F/12. szám alatti mellékleteként csatolt kimutatás felülvizsgálatát, a kimutatásban szereplő költségtételek helyességének ellenőrzését, az elmaradt haszna összegszerű meghatározását, annak vizsgálatát, hogy a kimutatásban szereplő tételek (anyagok, berendezések, eszközök) beépítése szükséges-e a beruházás megvalósításához.	 Indítványozta a villamosmérnök, mérnök-üzemgazdász, valamint jogi szakokleveles mérnök felsőfokú szakirányú képesítéssel rendelkező V. M. igazságügyi szakértőként kirendelését, beadványához mellékelte a szakértő adatlapját.
A járásbíróság a 2018. március 29. napján megtartott tárgyaláson a felperesi beadványt mellékletével együtt kézbesítette az alperes részére (12.G. számú jegyzőkönyv  1. oldal).
Az alperes a szakértői bizonyításra vonatkozó indítványt nem ellenezte, azonban arra hivatkozással, hogy a szakértő személyével összefüggésben az ügyfelével egyeztetni kíván, rövid határidő engedélyezését kérte nyilatkozata benyújtására.

A bíróság a tárgyalás elhalasztásával egyidejűleg - 8 napos határidő engedélyezésével - felhívta az alperest, hogy a felperesi beadványban foglaltakra, a szakértő személyére vonatkozóan tegye meg nyilatkozatát, illetőleg a szakértőhöz felteendő kérdéseit közölje.
Alperesi nyilatkozat hiányában, a határidő leteltét követően  az elsőfokú bíróság 2018. április 17. napján  36. sorszám alatt meghozott végzésében a Pp. 177. § alapján szakértői bizonyítást rendelt el,
szakértőként V. M. szakértőt rendelte ki, a végzés 7. oldalán meghatározta a szakértő feladatait.
A 36. sorszámú végzést az alperes (képviselője) 2018. április 23. napján vette át.
A szakértő 2018.05.01. keltezéssel, a járásbíróságon 2018. május 3. napján, 37. sorszám alatt benyújtott beadványában a peres felektől a szakvéleménye elkészítéséhez további iratok rendelkezésre bocsátását kérte.
Az adatszolgáltatásra felhívó végzést az alperes képviselője 2018.05.11. napján vette át, a kért iratokat 2018. május 25. napján, 38. sorszám alatt a bíróság részére megküldte.
A 2018. május 31. napján megtartott tárgyaláson (12.G. sz. jkv.) jelenlévő alperesi képviselő  korábbi nyilatkozatait fenntartotta, közölte, hogy szakértő által kért iratokat 1 pld-ban tudta benyújtani, a felperes részére azok szkennelt másolatát tudja közvetlenül  átadni.
A bírósághoz 2018. június 15. napján, 41. sorszám alatt benyújtott szakértői véleményt a bíróság 42. sorszám alatt meghozott - szakértői díjat megállapító - végzéssel azzal a felhívással kézbesítette a feleknek, hogy „15 napon belül az abban foglaltakra esetleges észrevételeiket tegyék meg. Nyilatkozzanak továbbá arra, hogy a szakvélemény kiegészítését, a szakértő tárgyalásra történő megidézését kérik-e. Ennek hiányában a bíróság úgy tekinti, hogy az írásban benyújtott szakértői véleményt elfogadják, azt nem vitatják.".
A szakértői véleményt, valamint a bíróság végzését az alperes képviselője 2018.06.21. napján vette át, a szakvéleménnyel kapcsolatban észrevételt nem terjesztett elő.
Az ügyben 2018. szeptember 13. napjára kitűzött - a kitűzést követően utóbb bekövetkezett helyszínváltozás következtében -, a Nyíregyháza, Toldi u. 1. sz. alatti épületben megtartott tárgyaláson az alperes jogi képviselője nem jelent meg.
Előzetesen, a 2018. szeptember 8. napján benyújtott (45. sorszám alatt érkeztetett) beadványában bejelentette, hogy a tárgyaláson - más tárgyaláson való kötelező jelenléte miatt - személyesen megjelenni nem tud, kérte a távolmaradását kimentettnek tekinteni.
A járásbíróság a megtartott tárgyaláson a tárgyalást berekesztette, majd zártan meghozta és nyilvánosan kihirdette a külön íven szövegezett ítéletét.

Az elsőfokú bíróság a bizonyítási eljárást - a felek előadásai, perbeli nyilatkozata alapján - a szükséges mértékben lefolytatta, a tényállást helyesen állapította meg, és az alapján helytálló érdemi döntést hozott. A törvényszék osztja a járásbíróság jogi indokait, a fellebbezésben foglaltakra tekintettel azt az alábbiakkal egészíti ki:

Az alperes fellebbezésében - annak tartalma szerint - a Pp. 252. § (2) és (3) bekezdések alapján kérte az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezését, az elsőfokú bíróság új eljárásra utasítását.

A Pp. 252. § (2) bekezdése szerint a másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét - a fellebbezési (csatlakozó fellebbezési) kérelem, illetőleg a fellebbezési ellenkérelem korlátaira tekintet nélkül - végzéssel hatályon kívül helyezheti, és az elsőfokú bíróságot a per újabb tárgyalására és újabb határozat hozatalára utasíthatja, ha az elsőfokú eljárás lényeges szabályainak megsértése miatt szükséges a tárgyalás megismétlése, illetőleg kiegészítése.
(3) Ha a bizonyítási eljárásnak nagy terjedelmű vagy teljes megismétlése, illetőleg kiegészítése szükséges, anélkül azonban, hogy az (1) és (2) bekezdésben foglalt feltételek fennállanának, a másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság ítéletét - mindenkor a fellebbezési (csatlakozó fellebbezési) kérelem és a fellebbezési ellenkérelem korlátai között - hatályon kívül helyezheti, és az elsőfokú bíróságot ebben a keretben a per újabb tárgyalására és újabb határozat hozatalára utasíthatja.
A Pp. 252. § (2) bekezdése alkalmazása során a másodfokú bíróság azt vizsgálja, hogy megvalósult-e az elsőfokú eljárás szabályainak a megsértése, amennyiben igen, az olyan lényeges volt-e, amelyre tekintettel szükséges az első fokú ítélet hatályon kívül helyezése és a tárgyalás megismétlése, illetve kiegészítése.

A Pp. 252. § (3) bekezdése az elsőfokú ítélet megalapozatlanságára alapított hatályon kívül helyezést szabályozza. Az ítélet akkor megalapozatlan, ha a tényállás feltáratlan maradt, vagy a bíróság által megállapított tényállás iratellenes, okszerűtlen vagy logikai ellentmondást tartalmaz és emiatt szükséges a bizonyítási eljárás nagy terjedelmű vagy teljes megismétlése.

A fellebbezés I. részében felhozott indokot vizsgálva megállapítható, hogy a perbeli iratok között nem lelhető fel olyan felperesi nyilatkozat, melyben a felperesi ügyvezető néhány „százezres nagyságú nyereség"-ről nyilatkozott, ilyen előadást tartalmazó konkrét iratszámot fellebbezésében az alperes sem jelölt meg.
Az eljárás során kifejezetten az alperes (14. sz. beadvány 3. o.) illetőleg a tanúként meghallgatott törvényes képviselője, V. L. polgármester tett ilyen tartalmú nyilatkozatot (12. sz. jkv. 3. és 5. oldalai), így iratellenes a fellebbezési kérelem ezen előadása.

A Pp. 206. § (1) bekezdése szerint a bíróság a tényállást a felek előadásának és a bizonyítási  eljárás során felmerült bizonyítékoknak egybevetése alapján állapítja meg; a bizonyítékokat a maguk összességében értékeli, és meggyőződése szerint bírálja el.

A bizonyítékok szabad mérlegelése során a bíróság értékeli, hogy a felek tényállításait az általuk rendelkezésre bocsátott bizonyítékok alátámasztották-e vagy nem.
A bizonyítás körében kifejtett mérlegelési tevékenység folytán a bíróság mérlegeli az egyes bizonyítékokat, megállapítja azok bizonyító erejét, e körben mérlegeli a tanúvallomás hitelt érdemlő voltát, a szakértői vélemény szakszerűségét, logikus és meggyőző voltát, a tanú és a szakértő elfogulatlanságát, az okirat valódiságát, a tárgyi bizonyítékok állapotát, stb.
A bizonyítékokat azonban nemcsak egyenként mérlegeli, hanem maguk összességében is, tehát mérlegeli az egész lefolytatott bizonyítást, figyelembe véve a bizonyítékok összefüggését és ellentmondását. Ezek alapján állapítja meg a bizonyítandó tények fennállását vagy fenn nem állását, valóságát vagy valótlanságát, illetve azt, hogy a bizonyítás sikerrel járt-e, azaz a bizonyítandó tények mind bizonyítottak-e vagy nem.

A fellebbezésben hivatkozott tényről kizárólag V. L. tanú tett vallomást, akinek -  mint az alperes törvényes képviselőjének - jelentős szerepe volt a felek közötti szerződéses jogviszony megszűnésében. Így nem jogszabálysértő az elsőfokú bíróság bizonyítékokat értékelő tevékenysége, mely alapján - minden egyéb, az állítást alátámasztó bizonyíték hiányában, a beszerzett szakértői vélemény ismeretében is - önmagában az alperes törvényes képviselője által tett előadást tényállásként nem fogadta el.

A járásbíróság ítéletében (4. oldal 1-2 bekezdései) részletezte, hogy a felperest ért kár (elmaradt haszon) összegszerűsége körében miért fogadta el a szakértői véleményt, és a Pp. 215. §-ára való utalással indokát adta azon döntésének, hogy a kereseti kérelemben és a szakvéleményben meghatározott összegek eltérése folytán miért a kereseti kérelem szerint marasztalta az alperest, ezért az elsőfokú határozat indokolása - a fellebbezés hivatkozásától eltérően - nem hiányos.

A szakértő személyével, a szakvéleménnyel kapcsolatos fellebbezési érveléssel (fellebbezés IV. része) kapcsolatban kiemelendő, hogy az elsőfokú bíróság az eljárása során lehetővé tette az alperes számára, hogy a szakértő személyével kapcsolatban nyilatkozzon, a szakértőhöz kérdéseket tegyen fel, az elkészült szakértői véleményt megismerje, arra észrevételt tegyen.
A polgári perek észszerű időn belül történő befejezése, továbbá a peres eljárás indokolatlan rosszhiszemű elhúzásának elkerülése érdekében a Pp. 141. § (2) bekezdése kimondja, hogy a fél köteles tényállításait, nyilatkozatait, bizonyítékait - a  per állása szerint - a gondos és az eljárást elősegítő pervitelnek megfelelő időben előadni, illetve előterjeszteni. A Pp. 141. § (6) bekezdése úgy rendelkezik, ha a felek valamelyike tényállításának nyilatkozatának előadásával, bizonyítékainak előterjesztésével - a (2) bekezdésben előírt kötelezettsége ellenére - alapos ok nélkül késlekedik, és e kötelezettségének a bíróság felhívása ellenére sem tesz eleget, a bíróság a fél előadása előterjesztésének bevárása nélkül határozhat.

A Pp. 141. § (2) bekezdésébe foglalt rendelkezés, mint generálklauzula előírja, hogy a fél bírói felhívás nélkül is köteles gondos és az eljárást elősegítő pervitel szerint eljárni.
A bíróság feladata a felek egyéni érdekérvényesítési lehetőségének biztosítása egy hatékony, semleges perrendben, nem pedig a fél egyéni érdekeinek érvényesítése a fél mulasztása esetén. A fél az előterjesztett igénye valamennyi releváns szempontot kimerítő érdemi elbírálására akkor tarthat alappal igényt, ha az ahhoz szükséges elengedhetetlen eljárási cselekményeket önként, megfelelő időn belül megteszi, vagy ez irányú kötelezettségét a bíróság felhívására teljesíti.

Az alperes az elsőfokú eljárás során ezen általános jellegű kötelezettségének nem tett eleget, mivel
- a felperes által indítványozott szakértő személyéről, iskolai végzettségéről, szakértői kompetenciájáról 2018. március 29. napján tudomást szerzett;
- megismerte a bizonyítandó tények körét, melyekre a szakértő kirendelése irányult, a szakértőhöz felteendő kérdéseket;
- a bíróság külön felhívására sem tett észrevételt a szakértő személyére, a felperes szakértői bizonyításra irányuló beadványában foglaltakra, szakértőhöz kérdéseket nem fogalmazott meg;
- az elkészült szakértői vélemény kézhezvételét követően, annak tartalma ismeretében sem nyújtott be észrevételt a szakvélemény megállapításaival, a szakértő kompetenciájával kapcsolatban.

Mindezek alapján helyesen járt el az elsőfokú bíróság, mikor az alperes által nem vitatott - és aggálytalannak tekintett -  szakvéleményt ítélete alapjául elfogadta.

A Pp. 235. § (1) bekezdése értelmében olyan tényeket állítani és olyan bizonyítékokat felhozni, ezekre hivatkozni, amelyeket az elsőfokú bíróság a Pp. 141. § (6) bekezdés értelmében nem vett figyelembe, a fellebbezési eljárásban nem lehet.

A perbeli esetben az elsőfokú bíróság konkrétan és egyértelműen felhívta az alperest, hogy nyilatkozzon a szakértő személyével, majd utóbb a szakértői vélemény megállapításaival kapcsolatban, mely felhívásnak az alperes nem tett eleget, a kitűzött tárgyaláson nem jelent meg. Mindezen eljárási okok folytán a másodfokú bíróság a fellebbezésnek a szakértő kompetenciájával, a szakértői vélemény tartalmával kapcsolatosan előadottakat nem vehette figyelembe.

Az elsőfokú ítélet megváltoztatására irányuló fellebbezési kérelem (II. rész) körében a törvényszék rögzíti, hogy az iratokhoz 41. sz. alatt beérkezett szakértői vélemény 20. oldalán az elmaradt haszon meghatározása körében kimunkált számítás 5.7. pontja 5. pontjában az igényelt (49 957 579 Ft) és elnyert (48 552 093 Ft) támogatás összegének különbözetének (1 405 486 Ft) nettó összege, azaz
1 106 682 Ft összege az elmaradt haszon számítása során levonásba került, így a nettó 6 045 557 Ft marasztalási összeg azt nem tartalmazza.

A Pp. 229. § (1) bekezdése szerint a keresettel érvényesített jog tárgyában hozott ítélet jogereje kizárja, hogy ugyanabból a tényalapból származó ugyanazon jog iránt ugyanazok a felek -  ideértve
azok jogutódait is - egymás ellen új keresetet indíthassanak, vagy az ítéletben már elbírált jogot egymással szemben egyébként vitássá tehessék (anyagi jogerő).
A Nyíregyházi Törvényszék I.Gf. számú közbenső ítéletével jóváhagyott Nyíregyházi Járásbíróság 12.G. számú közbenső ítéletében megállapította, hogy az alperes és a felperes között 2014. augusztus 19. napján létrejött, majd hatályosult, négy részéből álló Feltételes Vállalkozási Szerződésből eredően a felperes elmaradt hasznából származó kárának teljes mértékű megtérítésére köteles.

A jogerős ítéletnek a kártérítés jogalapja, az alperes kártérítési kötelezettségének terjedelme körében tett megállapításai vitássá nem tehetőek, ezért a fellebbezésnek az elsőfokú ítélet megváltoztatását célzó, III. részében felhozott, kármegosztásra vonatkozó hivatkozásai érdemben nem vizsgálhatóak.

Mindezen indokok alapján a fellebbezés hivatkozásai nem szolgálnak alapul az elsőfokú ítélet hatályon kívül helyezésére, illetőleg megváltoztatására, ezért azt a törvényszék - a fenti indokolásbeli kiegészítéssel  - helybenhagyta a Pp. 253. § (2) bekezdése alapján azzal, hogy a felek közötti szerződéses jogviszonyból eredő kártérítésre figyelemmel az indokolásból mellőzi a Ptk.6:144. §-ra való hivatkozást.

Az alperes fellebbezése nem vezetett eredményre, ezért azon túl, hogy maga viseli saját másodfokú költségét, a törvényszék a Pp. 239. §-a folytán alkalmazandó Pp. 78. § (1) bekezdés alapján kötelezte a felperes részére másodfokú perköltség megfizetésére, melyet a felperes képviseletét ellátó ügyvéd munkadíjában határozott meg, a 32/2003. (VIII.23.) IM rendelet 3. § (2) bekezdés a) pont, (5) bekezdés szerint számított    151 139 Ft-ban.

A feljegyzett 483 600 Ft fellebbezési illeték az alperes személyes illetékfeljegyzési joga folytán [az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 5. § (1) bekezdés b) pont] az állam terhén marad a 6/1986. (VI.26.) IM. rendelet 14. §-a alapján.

Az ítélet elleni fellebbezési jogot a Pp.  233. § és 233/A. §-a zárja ki.

Nyíregyháza, 2019. április 18.

Dr. Szűcsné dr. Vida Ágnes sk.
tanács elnöke

Dr. Varjasi Erika sk.	
előadó bíró	

Dr. Gyüréné dr. Szombati Zsuzsanna sk.
törvényszéki bíró