A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
	Az ügy száma:   Kfv.VII.37.084/2020/6.
A tanács tagjai: Dr. Zanathy János
	a tanács elnöke
	Deutschné Dr. Kupusz Ildikó
	előadó bíró
. Farkas Katalin
	bíró
A felperes: 	
A felperes képviselője: dr. Dömse Boglárka ügyvéd
Az alperes: .... Megyei Kormányhivatal 	
Az alperes képviselője: 
A per tárgya: közigazgatási határozat felülvizsgálata
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó fél: alperes
Az elsőfokú bíróság határozatának száma:
Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 10.K.27.822/2019/7.
Rendelkező rész
A Kúria a Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság 10.K.27.822/2019/7. számú ítéletét hatályában fenntartja.

A felülvizsgálati eljárás illetékét a magyar állam viseli.

Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
	Tényállás

[1]	A felperes 2018. január 5. napján előterjesztett kérelmére a alperes neve ... Járási Hivatala 2018. január 9. napján hatósági szerződést kötött a felperessel az Ifjúsági Garanciarendszer részeként megvalósuló GINOP 5.2.1.-14-2015. Ifjúsági Garancia elnevezésű kiemelt munkaerő-piaci program keretében bértámogatás nyújtása céljából.
[2]	A hatósági szerződés I/1. pontja alapján az alperes vállalta, hogy a 2018. február 1. napjától az elsőfokú hatóság által kiközvetített, a munkaerő-piaci program résztvevőjeként nyilvántartott személy foglalkoztatásához 8 hónapig (2018. szeptember 30.) a foglalkoztatásból eredő munkabéréhez és az ahhoz kapcsolódóan ténylegesen átutalásra kerülő szociális hozzájárulási adójához 70%-os támogatást nyújt, előírva a folyósítási idő legalább 50%-ának megfelelő időtartamban a támogatás nélküli továbbfoglalkoztatási kötelezettséget.
[3]	A hatósági szerződés II/1. és II/2. pontjai szerint a felperes vállalta, hogy az érintett munkavállalót a támogatási időszakot követően a továbbfoglalkoztatási időszak végéig (2019. január 31.) munkaviszony keretében foglalkoztatja és ezen időtartama alatt a támogatással érintett munkavállaló és a vele azonos vagy hasonló munkakörben foglalkoztatott munkavállaló munkaviszonyát működésével összefüggő okból felmondással nem szünteti meg. A hatósági szerződés II/3. pontja szerint a munkaviszony a foglalkoztatási kötelezettséggel érintett időszakban közös megegyezéssel sem szüntethető meg.
[4]	A munkaerő-piaci program keretében nyújtott bér költségtámogatás általános szerződési feltételeinek IV/2/a. pontja a támogatás visszakövetelésének a feltételeit rögzítette. Eszerint az elsőfokú hatóság abban az esetben követeli azt vissza, ha a támogatással érintett munkavállaló munkaviszonya a foglalkoztatási kötelezettséggel járó időszakban a Munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (Mt.) 78. § (1) bekezdésében meghatározott azonnali felmondással vagy közös megegyezéssel szűnik meg.
[5]	A hatósági szerződés alapján a felperes 2018. február 1. napján egyéves, határozott időre szóló munkaszerződést kötött ... munkavállalóval napi 8 óra munkaidőben történő foglalkoztatásra gyermekfelügyelő munkakörben. A munkavállaló 2018. szeptember 21. napján egyoldalú indokolt „felmondásra" hivatkozó jognyilatkozatával a munkaviszonyát az Mt. 64. § b) pontjára és a 65. § (1) bekezdésére utalva megszüntette, kérve a felmondási idő alatti munkavégzési kötelezettség alóli mentesítését. A felperes a munkavállaló felmondását tudomásul vette és a munkaviszony ugyanezen a napon megszüntetésre került.
[6]	2018. október 10. napján az elsőfokú közigazgatási szerv és a felperes a hatósági szerződést közös megegyezéssel 2018. szeptember 22. napjára visszamenőleg megszüntették.
[7]	Az elsőfokú hatóság a 2019. július 8. napján kelt, ... számú határozatával a felperest a 2018. február 1. napjától 2018. szeptember 21. napjáig megállapított és folyósított 1.600.244 forint támogatás, valamint 41.273 forint ügyleti kamat, összesen 1.641.517 forint visszafizetésére kötelezte. A döntését azzal indokolta, hogy az alperes Társadalombiztosítási és Foglalkoztatási Főosztályának Munkaerő-piaci és Alapkezelő Osztálya által lefolytatott ellenőrzés megállapítása szerint támogatott munkavállaló munkaviszonya a felperesnél közös megegyezéssel szűnt meg.
[8]	A felperes fellebbezése folytán eljárt alperes a .. számú határozatával az elsőfokú határozatot helybenhagyta. Az alperes a határozatának indokolásában az Mt. 31. §-a alapján alkalmazandó, a Polgári törvénykönyvről szóló 2013. évi V. törvény (Ptk.) 6:63. § (1)-(2) bekezdésének, a 6:64. § (1) bekezdésének, a 6:66. §-ának, valamint a 6:69. § (1) bekezdésének felhívásával kiegészítette az elsőfokú határozat indokolását. Eszerint a támogatott munkavállaló „felmondás" címen ajánlatot közölt a felperessel, amelyben kérte, hogy a köztük fennálló határozott idejű munkaviszonyt 2018. szeptember 21. napján - a rendes felmondás szabályaira irányadó felmondási időtől való eltekintésre irányuló javaslattal - szüntesse meg, amelyet a felperes elfogadott. Kifejtette, hogy a felmondási idő szabályait a felek közös megegyezésükkel kizárták, mert a felmondás előterjesztésének a napján azonnali hatállyal szüntették meg a munkaviszonyt. A Mt. 69. § (3) bekezdése és a 85. § (1) bekezdése rendelkezéséből következően a felek 30 napnál rövidebb felmondási időben nem állapodhatnak meg, ezért a munkaviszony ennél rövidebb időn belül történő megszüntetése a felek közös megegyezésével, vagy azonnali hatályú felmondással történhet. A törvényi rendelkezések alapján azonban a munkaviszony azonnali hatállyal a 30 napos felmondási idő előtt egyoldalúan nem szüntethető meg, arra csak a munkáltató és a munkavállaló közös megegyezése ad lehetőséget.

	A felperes keresete és az alperes védirata

[9]	A jogerős határozat ellen a felperes terjesztett terjesztett elő kereseti kérelmet az elsőfokú határozat hatályon kívül helyezését kérve. Állította, hogy a munkaviszony tényszerűen - tartalmában és címében is - a munkavállaló indokolt felmondásával szűnt meg. Sérelmezte, hogy az alperes a munkavállaló egyoldalú jognyilatkozatát akként minősítette felmondási ajánlatnak, hogy a munkavállaló felmondásának tényét tudomásul vette és a hatósági szerződés közös megegyezéssel került megszüntetésre a felperes és az elsőfokú közigazgatási szerv között. A felperes álláspontja szerint az a tény, hogy a munkaviszony megszüntetését a felperes tudomásul vette és nem ragaszkodott a felmondási idő letöltéséhez, nem teszi megalapozottá azt az alperesi álláspontot, hogy a munkavállaló és a felperes közös megegyezéssel szüntette meg a munkaviszonyt.
[10]	Az alperes a védiratában - a határozatban foglalt ténybeli és jogi indokait megismételve - a kereset elutasítását kérte, a határozatában foglaltakat az Mt. 84. §-ában foglaltak felhívásával kiegészítette. Előadta, hogy a munkavállaló felmondásakor a 30 napos felmondási idő letöltése előtt megszüntetett munkaviszony az Mt. 84. §-ban foglalt jogkövetkezmény alkalmazását vonja maga után. A felperes munkaügyi jogvitát a munkaviszony jogellenes megszüntetése miatt nem kezdeményezett, a munkavállaló által kért megszüntetési dátumot elfogadta, ekként a munkaviszony megszüntetésével kapcsolatos körülmények azt igazolják, hogy a felperes és a munkavállaló a munkaviszonyt közös megegyezéssel szüntették meg.

	Az elsőfokú ítélet

[11]	A közigazgatási és munkaügyi bíróság a jogerős határozatot - annak közlésére visszamenőleges hatállyal - hatályon kívül helyezte. A bíróság a Közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I. törvény (Kp.) 85. § (1) és (2) bekezdései alapján a közigazgatási tevékenység jogszerűségét a kereseti kérelem korlátai között, a megvalósításának időpontjában fennálló tények alapján vizsgálta.
[12]	Az Mt. 64. § (1) bekezdésének a), b), c), pontjaira, az Mt. 65. § (1)-(2) bekezdésére, az Mt. 69. § (1) és (3) bekezdésére, valamint az Mt. 85. § (1) bekezdésének b) pontjára hivatkozva a bíróság kifejtette, hogy a munkaszerződés 8. pontjában rögzítettek ellenére jogszerű lehetőség van a határozott időre létrejött munkaszerződés egyoldalú munkavállalói felmondására. A bíróság egyetértett az alperessel, miszerint a felmondási idő minimális tartamát meghatározó Mt. 69. § (1) bekezdése kötelezően alkalmazandó szabály, ezért a felek 30 napnál hosszabb felmondási időben megállapodhatnak, rövidebb felmondási időben azonban nem. Amennyiben a munkavállaló a felmondási idő leteltét megelőzően „kilép", úgy a munkaviszony megszüntetése a részéről jogellenes lesz és feléled az Mt. 84. §-a szerinti jogkövetkezmények alkalmazásának a lehetősége. Ugyanakkor a bíróság kifejtette, hogy a felmondási idő minimális tartamának megszegése vagy az a körülmény, hogy annak betartásához a munkáltató nem ragaszkodik, illetve nem kívánja az Mt. 84. §-ban foglaltak alkalmazását, önmagában még nem jelenti, hogy a jogviszony a felek közös megegyezésével szűnt meg. A bíróság a munkaviszony megszüntetése módjának megítéléséhez a felek jognyilatkozatait és az eset összes körülményét vizsgálva úgy ítélte meg, hogy jognyilatkozatában a munkavállaló eleget tett az Mt. 67. § (2) bekezdésében írt feltételeknek. Az általa megjelölt és a felperes által nem vitatott indok - a felsőfokú tanulmányainak folytatása céljából képzésen történő részvétele a munkaviszonyával nem összeegyeztethető - a nyilatkozat keletkezésére is figyelemmel életszerű és alapos volt. A munkaviszony megszüntetésére több mint hét hónap, a határozott idő felét meghaladó idő elteltével került sor. A megelőző eljárásban és a per során sem merült fel olyan körülmény, amely akár a felperes visszaélésszerű joggyakorlására, akár a munkaviszony közös megegyezéssel történő megszüntetésében való érdekeltségére utalna, vagy azt alátámasztaná. A bíróság a fenti szempontok figyelembevételével arra a következtetésre jutott, hogy a munkaviszony megszüntetése a támogatott munkavállaló érdeke volt. A munkáltató a felmondást tudomásul vette, a felmondási idő kérdésében külön nem nyilatkozott, azonban a felmondáshoz kötődően az Mt. 84. §-ában foglaltak érvényesítése érdekében lépést nem tett, eljárást nem kezdeményezett. Mindezen körülmények alapján a bíróság azt állapította meg, hogy a munkavállaló 2018. szeptember 21. napján tett nyilatkozata rendes felmondásként értékelhető. Tévedett ezért az alperes, amikor akként foglalt állást, hogy a felek közös megegyezéssel szüntették meg a munkaviszonyt. Erre tekintettel a hatósági szerződés és az általános szerződési feltételek megjelölt pontjaira való hivatkozással a támogatás visszakövetelése jogsértő. Mindezen érvek alapján a bíróság az alperes jogszabálysértő határozatát a Kp. 92. § (2) bekezdése alapján hatályon kívül helyezte.

	Felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem

[13]	Az alperes felülvizsgálati kérelmében a jogerős ítélet hatályon kívül helyezését és a bíróság új eljárás lefolytatására kötelezését kérte annak megállapításával, hogy a perbeli munkaviszony megszüntetésére közös megegyezéssel került sor. A felülvizsgálati kérelemben az alperes a Kúria Mfv.I.10.500/2014/4. számú döntésére hivatkozva kifejtette, hogy a munkaviszony közös megegyezéssel történő megszüntetésére vonatkozó megállapodásban a feleknek befolyásmentesen, kölcsönösen meg kell állapodniuk a munkaviszony meghatározott időpontban történő megszüntetésében. A bíróság a hivatkozott döntés figyelmen kívül hagyásával helytelenül minősítette a felperes és a támogatással érintett munkavállaló jognyilatkozatát, így az ítélet ellentétes a Kúria közzétett ítélkezési gyakorlatával.
[14]	Az Mt. 64. § (1) bekezdésében, 69. § (1) bekezdésében, a 69. § (3) bekezdésében és a 85. § (3) bekezdésében foglalt rendelkezéseinek a kiemelésével az alperes a felülvizsgálati kérelmében megismételte a védiratában előadottakat, miszerint a felek közös akaratból a jogszabályban meghatározott mértéknél rövidebb felmondási időt nem állapíthatnak meg, amelyet a bírósági ítélet is megállapított. Sérelmezte az alperes a bíróságnak azt a megállapítását, miszerint a per során és a megelőző eljárásban sem merült fel olyan körülmény, amely a felperes visszaélésszerű joggyakorlására, akár a jogviszony közös megegyezéssel történő megszüntetésben való érdekeltségére utalna vagy azt alátámasztaná. Az alperes álláspontja szerint a hatósági szerződésből és az ahhoz szorosan csatlakozó általános szerződési feltételekből egyértelműen levezethető, hogy a felperesnek érdekében állt, hogy a munkaviszony ne közös megegyezéssel kerüljön megszüntetésre, mert akkor a támogatás visszakövetelésére kerül sor. Ebből adódóan helytelen a bíróság következtetése is, miszerint a munkaviszony megszüntetése a munkavállaló érdeke volt. Sérelmezte az alperes, hogy a bíróság a munkaviszony megszüntetésének minősítésén kívül nem értékelte azt a körülményt, hogy a felperes a jogszabályban előírt felmondási idő betartása érdekében semmilyen lépést nem tett, eljárást nem kezdeményezett. Az alperes álláspontja szerint a felperesnek ez a magatartása is a munkaviszony közös megegyezéssel történő megszüntetésre irányuló közös szándékként, ráutaló magatartásként értékelendő. Kifejtette továbbá, hogy a felmondási időtől történő eltekintés, a munkaviszony megszüntetésének dátumaként a munkavállaló által megjelölt nap felperesi elfogadása, valamint, a felperesnek a felmondási idő letöltésének kikényszerítése érdekében tanúsított mulasztása, a felek közös akaratának tekinthető, amely - ráutaló magatartásként - a munkaviszony közös megegyezéssel történő megszüntetésre irányul.
[15]	A felperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályában tartását kérte annak helyes indokaira tekintettel a Kp. 121. § (2) bekezdése alapján. A felperes érvelése szerint a munkavállaló munkaviszonya egyoldalú nyilatkozatával, írásos felmondásával valós és okszerű indokkal történő megszüntetését nem minősítheti az alperes közös megegyezéses megszüntetésnek, arra jogszabályi lehetősége nincs, ezért a hatáskörén túlterjeszkedett. A felperes kiemelte, hogy az alperes azt a tényt értékelte sajátosan, hogy a munkáltató tudomásul vette a munkaviszony megszüntetését és nem élt azzal a lehetőséggel, hogy ragaszkodjon a felmondási idő letöltéséhez. Hangsúlyozta a felperes, hogy a törvény nem tartalmaz kötelezettséget a felmondási idő letöltésére vonatkozóan, azt kifejezetten lehetőségként rögzíti.
[16]	A felperes álláspontja szerint az alperes az Mt. 85. §-ának az eltérésre vonatkozó szabályait is helytelenül értelmezi. E jogszabályhely helyes értelme szerint a munkaviszony létrejöttekor a felek előzetes megállapodása szerint nem köthetnek ki 30 napnál rövidebb felmondási időt, amely garanciális szabály, előzetesen biztosít jogvédelmet mindkét fél számára.
[17]	A Kp. 117. § (3) bekezdésére hivatkozva a felperes kiemelte azt, hogy az alperes visszaélésszerű joggyakorlásra a felülvizsgálati kérelmében már nem hivatkozhat, mert arra sem a peres, sem a megelőző eljárásban nem hivatkozott. Az egyoldalú jognyilatkozatot a felperes álláspontja szerint azért nem lehet ajánlatnak értelmezni, mert a közölt egyoldalú jognyilatkozatot csak a másik fél hozzájárulásával lehet visszavonni, az az Mt. 15. § (4) bekezdése alapján a címzettel való közléssel válik hatályossá, és csak a címzett hozzájárulásával módosítható vagy vonható vissza.

A Kúria döntése és jogi indokai

[18]	A felülvizsgálati kérelem nem alapos az alábbiak szerint.
[19]	Az alperes a felülvizsgálati kérelmében az Mt. 64. § (1) bekezdése, a 69. § (1) és (3) bekezdései, a 85. § (3) bekezdése bíróság általi megsértését állította, - jogszabályhely megjelölése nélkül - sérelmezte a bíróságnak a felperes visszaélésszerű joggyakorlására, illetve a munkaviszony közös megegyezéssel történő megszüntetésében való érdekeltsége hiányára utaló megállapításait.
[20]	A Kp. 117. § (3) bekezdése alapján a felülvizsgálati kérelemben nem lehet hivatkozni olyan új jogalapra és olyan új tényre, körülményre, amely nem volt sem az elsőfokú, sem a másodfokú eljárás tárgya, ezért a Kúria csak az alperes fent megjelölt jogszabályainak sérelmét vonhatta vizsgálódási körébe.
[21]hivatkozott az alperes arra, hogy a felperes és a munkavállaló ráutaló magatartással a munkaviszonyt közös megegyezéssel szüntették meg, amelynek során a munkavállaló felmondása ajánlatként értelmezhető. A munkavállaló 2018. szeptember 21. napján felmondás elnevezésű egyoldalú jognyilatkozata formájában és tartalmában is megfelelt az Mt. 64. § b) pontjában és a 67. § (1) bekezdésében foglalt, a határozott idejű munkaviszony felmondása gyakorlásához rendelt jogszabályi követelményeknek. A munkavállaló egyoldalú jognyilatkozatát a felsőfokú tanulmányaira hivatkozó indokolással látta el és az Mt. 67. § (2) bekezdésének a felhívásával azt is megjelölte, hogy a munkaviszony fenntartása ezért aránytalan sérelmet jelent számára.
[22]	Az egyoldalú jognyilatkozat az Mt. 15. § (4) bekezdése alapján a címzettel való közléssel válik hatályossá, és csak a címzett hozzájárulásával módosítható vagy vonható vissza. Erre tekintettel a munkavállaló felmondás címén közölt egyoldalú jognyilatkozata közös megegyezéssel történő megszüntetési ajánlatnak nem tekinthető. A munkavállaló felmondása a közléssel hatályossá vált, amelyet a munkáltató tudomásul vett. A felmondás olyan egyoldalú munkaviszony megszüntetési mód, amelynek közlésével a munkaviszony a másik fél bármilyen tevőleges magatartása nélkül megszűnik. A munkaviszony közös megegyezéssel történő megszüntetésére vonatkozó megállapodásban a feleknek befolyásmentesen, kölcsönösen meg kell állapodniuk a munkaviszony meghatározott időpontban történő megszüntetésében (Kúria Mfv.I.10.500/2014/4). A megállapodásból ki kell tűnnie a felek egyértelmű akaratának, valódi szándékának, valamint a megszüntetés időpontjának. A munkaviszony megszüntetésére irányuló akaratelhatározásnak kifejezettnek, egyértelműnek, félreérthetetlennek és feltétel nélkülinek kell lennie (BH. 2000.177., BH. 2020.202.). A ráutaló magatartás aktív cselekvéssel, vagy szóbeli nyilatkozattal, valamint passzivitást tanúsítva szóbeli és írásbeli nyilatkozat nélkül közvetíti a szerződéses akaratot. A perbeli esetben a munkavállaló egyoldalúan, írásban, a határozott idejű munkaviszony megszüntetésének a feltételeit betartva szüntette meg a munkaviszonyát a felperesnél.
[23]	Önmagukban azok a körülmények, hogy a felperes a munkavállaló felmondási idejének letöltésétől eltekintett, továbbá, hogy az Mt. 84. §-ának rendelkezései szerint munkaügyi jogvitát nem kezdeményezett, nem tekinthetőek ráutaló magatartással történő megszüntetési megállapodásnak, ezért mindezek a felek között fennállt munkaviszony megszüntetés jogcímét nem változtatják meg. Abból a körülményből, hogy az Mt. 84. §-ában foglaltak érvényesítése érdekében a felperes eljárást nem kezdeményezett, azt a következtetést levonni, hogy az a felek közös megegyezéseként értékelendő, téves jogértelmezés.
[24]	A munkaviszony megszüntetésének jogcímeit az Mt. taxatíve sorolja fel, további jogcímet a felek megállapodásukkal nem hozhatnak létre és e jogcímeket nem is zárhatják ki [Mt. 85. § (1) bek. b) pont, 64. §]. Ebből azonban nem következik, hogy az egyes jogcímekhez kötődő jogkövetkezmények vonatkozásában ne lenne helye a felek eltérő megállapodásának. Az Mt. szerint a munkaviszony megszüntetése jogkövetkezményeit meghatározó bármely szabálytól a munkavállaló javára megengedett az eltérés (Mt. 85. §, 43. §). Így nincs akadálya, hogy a felek a munkavállalónak kedvezően hosszabb, vagy rövidebb felmondási időben egyezzenek meg, vagy a munkáltató akkor is mentesítse a munkavállalót díjazás mellett a munkavégzési kötelezettség alól a munkaviszonyból hátralevő időre, ha az nem lenne kötelezettsége. Az ilyen megállapodások a megszüntetés jogkövetkezményeit érintik, de a munkaviszony megszüntetésének jogcímét nem változtatják meg. Az Mt. a munkavállaló javára engedi a felmondási idő szabályaitól való eltérést (Mt. 69. §, 85. §).
[25]	Az az alperesi álláspont, amely szerint azáltal, hogy a munkáltató engedélyezte a munkavállalói felmondás esetén irányadó felmondási idő lejárta előtt a munkaviszony megszűnését, a jogviszony megszüntetési jogcíme munkavállalói felmondásról közös megegyezésre változott, a fentebb kifejtettek alapján téves.
[26]	Mindezekre figyelemmel a Kúria a jogerős ítéletet a Kp. 121. § (2) bekezdése alkalmazásával hatályában fenntartotta.

	Záró rész

[27]	A felperesnek a felülvizsgálati eljárásban költsége nem merült fel, ezért a Kúria e körben mellőzte a határozathozatalt [Kp. 35. § (1) bekezdése alapján alkalmazandó a polgári perrendtartásról szóló 2016. évi CXXX. törvény 81. § (1) bekezdése].
[28]	A Kúria a felülvizsgálati eljárás illetékéről az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény 5. § (1) bekezdése alapján rendelkezett.
[29]	Az ítélet elleni felülvizsgálat lehetőségét a Kp. 116. § d) pontja zárja ki.
[30]	A Kúria a felülvizsgálati kérelmet a Kp. 115. § (2) bekezdése alapján alkalmazandó Kp. 114. § (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el.
	
, 2020. április 27.

. Zanathy János s.k. a tanács elnöke, Deutschné dr. Kupusz Ildikó s.k. előadó bíró, Dr. Farkas Katalin s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:

tisztviselő