A Kúria
mint másodfokú bíróság
ítélete
Az ügy száma: 	Kf.VII.40.252/2020/4.
A tanács tagjai: . Magyarfalvi Katalin
	a tanács elnöke
	Mészárosné Dr. Szabó Judit
	előadó bíró 
. Kulisity Mária
	bíró 
A felperes: 	felperes neve
	(felperes címe)
A felperes képviselője: Gerber Ügyvédi Iroda
	(címe)
	ügyintéző: dr. Gerber Miklós ügyvéd
Az alperes:          alperes neve
	(alperes címe)
Az alperes képviselője: ... kamarai jogtanácsos
A per tárgya: 	jubileumi jutalom
A fellebbezést benyújtó fél: felperes
A fellebbezéssel támadott határozat száma: 
Pécsi Törvényszék 9.K.700.585/2020/11.
Rendelkező rész 
A Kúria a Pécsi Törvényszék 9.K.700.585/2020/11. számú ítéletét helybenhagyja.

Kötelezi a felperest, hogy 15 napon belül fizessen meg az alperesnek 48.750 (negyvennyolcezer-hétszázötven) forint másodfokú perköltséget.

A le nem rótt 117.000 (egyszáztizenhétezer) forint kereseti és 156.000 (egyszázötvenhatezer) forint fellebbezési illetéket a magyar állam viseli.

Az ítélet ellen további fellebbezésnek nincs helye.

Indokolás
	
	Tényállás

[1]	A felperes 2015. október 1-jétől 2019. február 18. napjáig a közszolgálati tisztviselőkről szóló 2011. évi CXCIX. törvény (a továbbiakban: Kttv.) szerinti közszolgálati jogviszonyban állt az alperes alkalmazásában. Az alperes a jogviszony létesítésekor kiállított, a „Kormánytisztviselői, közszolgálati, közalkalmazotti, szolgálati jogviszonyok, szolgálati viszonyok, munkaviszonyok beszámítása" elnevezésű okiratban a jubileumi jutalomhoz kapcsolódóan közszolgálati jogviszonyként 22 év 7 hónap 17 napot ismert el. Az alperes a részletező kimutatás szerint a ...1980. szeptember 01-től 1982. április 30-ig és az 1984. február 01-től 1985. szeptember 30-ig fennállt foglalkoztatás időszakát jubileumi jutalomra jogosító időként nem ismerte el. 
[2]	A felek között fennállt jogviszony a felperes lemondása folytán 2019. február 18-án megszűnt. A felperes 2019. december 2-án az alperesnél kezdeményezte az - álláspontja szerint 2018. szeptember 30-án esedékessé vált 30 év jubileumi jutalomra jogosító ideje alapján - három  havi illetményének megfelelő összeg megfizetését, amelyet az alperes elutasított. 

A felperes keresete és az alperes védirata

[3]	A felperes keresetében 30 éves jubileumi jutalom címén háromhavi illetményének megfelelő  1.950.000 forint és kamata megfizetésére kérte kötelezni az alperest. Keresetét a Kttv. 150. § (1) és (2) bekezdés b) pontjára, 226. §-ára alapította. Álláspontja szerint a ... munkaviszonyban töltött, összesen 3 év 4 hónap beszámításával jogosulttá vált a 30 éves jubileumi jutalomra. Érvelése szerint a ... tanács által alapított költségvetési szerv volt, ahol a perbeli időszakban csak munkaviszonyban lehetett dolgozni. A tanácsok a jelenlegi önkormányzatok jogelődjei voltak, az azoknál eltöltött idő közszolgálati jogviszonyban töltött időnek számít. A 25 év után járó jubileumi jutalmat 2013-ban az akkori - községi önkormányzat - munkáltatója, a mai napon is hatályos jogszabály alapján kifizette részére.
[4]	A felperes a peres eljárás során kifogásolta továbbá, hogy az alperes a Dombóvári Közös Önkormányzati Hivatalnál 2001. június 15. és 2002. április 30. közötti közszolgálati jogviszonyát sem ismerte el jubileumi jutalom alapjául szolgáló időként.
[5]	Az alperes védiratában a kereset elutasítását kérte. Érvelése szerint a Kttv. 150. § (3) bekezdése szerint a jubileumi jutalomra jogosító idő megállapításánál a felperesnek a ... és a ... fennállt munkaviszonyának időtartamát nem lehet figyelembe venni. A Kttv. 150. § (3) bekezdése pontosan, egyértelműen rögzíti, hogy mely jogviszonyokat kell a jubileumi jutalomra jogosító időbe beszámítani. A két érintett vállalat, mint állami vállalat nem minősülnek a Kttv. fenti rendelkezése szerint megjelölt jogszabályok hatálya alá tartozó munkáltatónak, így ezeket a jogviszonyokat a felperes esetében nem lehet beszámítani. A ... a ... vállalataként működött, az irányítási és felügyeleti jogot a tanács gyakorolta. A vállalat a tanácsnak alárendelt gazdálkodó szerv volt, mely a ... egyesült, majd felszámolási eljárás keretében 1999. április 12. napján megszűnt. Az állami vállalatokról szóló 1977. évi VI. törvény (a továbbiakban: Ávt.) a felperes korabeli munkaviszonya idején hatályos 1. §, 2. §, 7. § (1) bekezdés, 25. § szabályai alapján az állami vállalatok nem a tanács részeként működtek, hanem a tanács hozta létre őket gazdálkodási feladatok ellátására, így az állami vállalatnál fennálló jogviszony nem minősülhet közszolgálati jogviszonynak. Az állami vállalatok - a felperes állításával szemben - nem minősültek költségvetési szervnek, mert a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: régi Ptk.) külön jogi személy „kategóriaként" szabályozta az állami vállalatot és a költségvetési szervet. A költségvetési szervek egyik fő ismérve, hogy közfeladatot látnak el. Az állami vállalatok hasonlóképpen működtek, mint az önkormányzatok által alapított gazdasági társaságok, amelyek közfeladatot is elláthatnak, azonban az ott dolgozó munkavállalók nem közszolgálati vagy közalkalmazotti jogviszonyban állnak, hanem munkaviszonyban. A vállalat felszámolási eljárás keretében szűnt meg, amely a gazdasági társaságok jogutód nélküli megszűnésének módja, költségvetési szervek esetén nincs helye felszámolási eljárásnak. Álláspontja alátámasztásául az alperes hivatkozott a 2017/2. számú elvi döntőbizottsági határozatra, a Kúria Mfv.10.716/2012/8. határozatára és az Alkotmánybíróság 8/2011. (II. 18.) AB határozatára is. 

Az elsőfokú bíróság ítélete

[6]	Az elsőfokú bíróság a felperes keresetét elutasította. Az indokolás szerint a bíróságnak azt kellett vizsgálnia, hogy a felperes a Kttv. 150. § (3) bekezdésben foglaltak szerint rendelkezett-e 30 év jubileumi jutalomra jogosító idővel. A perben vizsgálat tárgyát az képezte, hogy a felperes a ... az 1980-as évek első felében, két különböző időtartamban, összesen 40 hónapon át fennállt munkaviszonya alatt a munkáltatója olyan munkáltatónak volt-e tekinthető, amely azonosítható volt a Kttv. 150. § (2) bekezdése szerinti munkáltatóval. A jubileumi jutalomra az a köztisztviselő jogosult, aki ténylegesen az állam, a köz szolgálatában tölt el hosszú időt, ezen juttatás egy, a jogviszonyokon átívelő, a közszférában fennállt jogviszony tényéhez kapcsolódó juttatási forma.
[7]	A bíróság értékelte a perben lefolyt bizonyítás adatait, a ... beszerzett okiratokat. Megállapította, hogy a ... alapításáról a 211/1960VB. számú alapító okirat rendelkezett; a ... által 1985. szeptember 23-án jegyzett létesítő határozat a vállalat jellegeként termelő vállalatot határozott meg. A határozat meghozatala során a tanács az állami vállalatokról szóló 1984. évi XXII. törvényerejű rendelettel módosított Ávt. 7. § (1) bekezdésében foglalt jogkörben járt el, a határozatot a vállalati nyilvántartásba bejegyezni rendelte. 1986-ban a .... és a ... egyesült, így jött létre a ..., amellyel felperes jogviszonyban már nem állt, mivel a .... fennállt munkaviszonya már ezt megelőzően, 1985. szeptember 30. napján megszűnt. A ... törzskönyvből való törlése iránt a Pénzügyminisztérium ... 1986. november 19. napján rendelkezett a gazdálkodó szervezetek törzskönyvi nyilvántartásáról szóló 59/1979. (XII. 24.) PM rendelet 23. §-a alapján.
[8]	A bíróság felhívta az Ávt. 7. § (1) bekezdését, mely szerint állami vállalatot egyebek mellett tanács alapíthat, és a tanácsokról szóló 1971. évi I. törvény (a továbbiakban: Ttv.) 10. § (1) bekezdés c) pontját, mely szerint a tanács vállalatokat hoz létre. Peradatként rögzítette, hogy a ... a ... alapította, a vállalat állami vállalatnak minősült. A régi Ptk. 685. § c) pontja az állami vállalatot a gazdálkodó szervezetek közé sorolta. A felperes volt munkáltatója a gazdálkodó szervezetek törzskönyvi nyilvántartásában is szerepelt.
[9]	A bíróság megállapította, hogy az állami vállalat - függetlenül attól, hogy esetleg közszolgáltatási, közfeladatokat is elláthatott -, nem azonosítható a Kttv. 150. § (3) bekezdése szerinti munkáltatóval, ezért a felperesnek a ... fennállt munkaviszonyai időtartama nem tekinthető jubileumi jutalomra jogosító időnek.
[10]	A bíróság az ítéletben kitért arra, hogy bár a felperesnek a ... 2001. június 15. és 2002. április 30. közötti közszolgálati jogviszonya jubileumi jutalomnál figyelembe vehető időnek minősül, ennek beszámítása esetén sem érte el felperes a 30 éves jubileumi jutalomra jogosító időt az alperesnél (26 év 0 hónap 4 nap + 2001. június 15. és 2002. április 30. közötti időtartam).
 
A fellebbezés és a fellebbezési ellenkérelem

[11]	Az ítélet ellen a felperes élt fellebbezéssel, amelyben elsődlegesen annak megváltoztatását, az alperesnek a keresetben foglaltak szerinti marasztalását, másodlagosan az ítélet hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság új eljárásra utasítását kérte. 
[12]	Álláspontja szerint a bíróság a közigazgatási perrendtartásról szóló 2017. évi I. törvény (a továbbiakban: Kp.) 78. § (2) bekezdése és a polgári perrendtartásról szóló 2016. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Pp.) 279. § (1) bekezdése alapján okszerűtlenül, logikátlanul értékelte a perben keletkezett iratokat, az anyagi pervezetés körében a jogi képviselő nélkül eljáró felperesnek nem adta meg a a bizonyítandó tények köréről a kellő tájékoztatást [Kp. 78. § (6) bekezdés, Pp. 237. § (2) bekezdés], illetve iratellenes megállapításokat is tett. Az ítélet sérti a Kttv. 150. § (1) bekezdését, (2) bekezdés b) pontját, (3) bekezdés a)-b) pontjait, 13. § (1) bekezdését, a bíróság tévesen értelmezte a régi Ptk. 685. § c) pontját, a köztisztviselők jogállásáról szóló 1992. évi XXIII. törvény (a továbbiakban: Ktv.) 1. §-át, az állami pénzügyekről szóló 1979. évi II. törvény (a továbbiakban: Áptv.) 35. § (1) bekezdését, 36. § (1) bekezdés d) pontját, 38. § (3) bekezdését és a Ttv. 10. § (1) bekezdés c) pontját.
[13]	Értelmezése szerint a másodfokú eljárásban egyedül a ... eltöltött évek képezik jogvita tárgyát, az ítélet [18] bekezdésében ugyanis az elsőfokú bíróság a jubileumi jutalom körében a ... eltöltött időt „akceptálta".
[14]	A felperes kifogásolta, hogy a bíróság, bár hivatalból élt megkeresésekkel, meg sem próbálta felderíteni, hogy a ... mivel foglalkozott, illetve nem hívta fel az anyagi pervezetés körében a felperes figyelmét arra, hogy ennek bizonyítása az ő terhére esik. A felperes tudott volna bizonyítási indítványokat tenni, lehetőség lett volna az ... vagy a Pénzügyminisztérium megkeresésére is. Sérelmezte, hogy a bíróság nem értékelte azokat a bizonyítékokat, amelyek tükrözték, hogy a Kttv. hatálya alá tartozó más munkáltatók a ... fennálló jogviszonyt eltérően értékelték, okszerű magyarázata nincs az eltérésnek, az egyenlő bánásmód követelménye sérült; analóg alkalmazandó a BH2016.8.218. számú döntés. 
[15]	A felperes sérelmezte, hogy a vonatkozó jogszabályi hivatkozás megjelölése nélküli, valójában annak hiányában tett ítéleti kijelentések nem valósak. A Kttv. 150. § (3) bekezdése felsorolja a munkáltatókat, ugyanakkor mind a Ktv-re [a) pont], mind a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvényre (a továbbiakban: Kjt.) utalással [b) pont] figyelembe veszi, hogy a korábbi tanácsi rendszerben munkavégzésre irányuló jogviszonyban töltött idő is beszámítandó a jubileumi jutalomra való jogosultság szempontjából. A Kjt. 1. §-a alapján a helyi önkormányzati költségvetési szerveknél foglalkoztatottakra is kiterjed a törvény hatálya. A megyei önkormányzat is helyi önkormányzat, a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.) 103. § (3) bekezdése alapján a megyei tanács és szervei jogutódja a megyei önkormányzat. Amennyiben valaki 1990 előtt a megyei tanácsnál dolgozott, akkor a Kttv. 150. § (3) bekezdése alapján figyelembe kell venni az időszakot. Ugyanígy a helyi önkormányzati költségvetési szerv a jogutódja a tanácsi költségvetési szervnek. 
[16]	A felperes szerint a jelen ügy szempontjából indifferens, hogy gazdálkodó szervezet volt-e a régi Ptk. szerint a ... vagy sem, kizárólag az a fontos, hogy e vállalat milyen feladatokat látott el akkor, amikor a felperes ott dolgozott. Az ítélet hiányossága, hogy beszerzett okiratok kivétel nélkül a felperesi munkavégzést követő időszakra vonatkoztak és a bíróság azokból vont le téves következtetést. A bíróságnak vizsgálnia kellett volna, hogy a ... által ellátott feladatok „anno" közfeladatnak minősültek-e. Amennyiben nem rendelkezett erre vonatkozó irattal, fel kellett volna hívni a jogi képviselő nélkül eljáró felperes figyelmét a bizonyítandó tényekre és lehetőséget adni, hogy bizonyítást indítványozzon. A bíróság nem adta magyarázatát annak, hogy a felperes három volt kollégájának nyilatkozatát miért hagyta figyelmen kívül. Változatlanul állította, hogy a ... költségvetési szerv is volt egyben, melyet alátámaszt az 1982-ben hatályos Ttv. 10. § (1) bekezdés c) pontja, az Áptv. ekkor hatályos 4. § (1) bekezdése, valamint a Kúria Mfv.10.669/2015/4. számú „precedensképes" határozata. A Kúria határozata azt tartalmazza, hogy nem az a döntő, hogy a munkáltató milyen formában működött a tanácsi rendszerben, hanem hogy mivel foglalkozott; az ítélet egyszerűsítő okfejtése nem fogadható el.
[17]	Az alperes fellebbezési ellenkérelmében az ítélet hatályában való fenntartását kérte. Álláspontja szerint a bíróság a tényállást helyesen állapította meg, a megállapított tényállásból a jogszabályoknak megfelelő következtetést vont le. A bíróság a jogi képviselő nélkül eljáró felperes felé a tájékoztatási kötelezettségének eleget tett, a 6. sorszámú végzésben felhívta a felek figyelmét, hogy tárgyaláson kívül fog dönteni, a felperes tárgyalás tartását nem kérte. A bíróság az alperes védiratában előterjesztett bizonyítási indítványnak helyt adott, arra észrevételt nem tett, a keresetéhez becsatolt okiratokon kívül egyéb bizonyítási indítvánnyal nem élt. A Kp. 78. § (1) bekezdése alapján alkalmazandó Pp. 261. § (1) bekezdése szerint a perben jelentős tényeket annak a félnek kell bizonyítania, akinek érdekében áll, hogy azokat a bíróság valósnak fogadja el.
[18]	Az alperes fenntartotta álláspontját, hogy a ... annak ellenére, hogy azt a ... hozta létre, nem tartozik a Kttv. 150. § (3) bekezdésében felsorolt munkáltatók körébe. Ez a vállalat nem volt költségvetési szerv, hanem állami vállalat, az állami vállalatok és a költségvetési szervek a jogi személyek különböző típusai. Az elsőfokú bíróság e körben helyesen alkalmazta a régi Ptk-t, a Ttv-t és az Áptv-t. Az alperes - a törzskönyvi nyilvántartás szabályairól szóló 59/1979. (XII. 24.) PM rendelet és a gazdálkodó szervezet és a gazdasági társaságok átalakulásáról szóló 1989. évi XIII. törvény felhívásával - hivatkozott arra is, hogy a korabeli jogszabályok szerint csak gazdálkodó szervezeteknél lehetséges cégjegyzékbe való bejegyzés, költségvetési szerv esetén nem. A védirathoz csatolt cégtörténet alapján megállapítható, hogy a ...  bejegyzésre került a cégnyilvántartásba, majd 1999-ben felszámolási eljárás keretében megszűnt. Az állami vállalatok hasonlóképpen működtek, mint jelenleg az önkormányzatok által alapított gazdasági társaságok, melyek közfeladatot is ellátnak, azonban az ott dolgozók nem közszolgálati vagy közalkalmazotti jogviszonyban állnak, hanem munkaviszonyban. Ezek a gazdasági társaságok annak ellenére, hogy javarészt közpénzből működnek és a nemzeti vagyon részét képezik, nem minősülnek költségvetési szervnek. A ... esetleg közfeladatnak minősülő feladatot is ellátott, nem jelenti, hogy költségvetési szerv lett volna. Az alperes a Kttv. 13. § (1) bekezdését nem sértette meg és az egyenlő bánásmód követelményének megsértése sem állapítható meg azon az alapon, hogy más munkáltatók a jogszabályt eltérően értelmezik. Az alperes ismételten hivatkozott a Kúria és az Alkotmánybíróság határozatára.

A Kúria döntése és jogi indokai

[19]	A fellebbezés nem megalapozott.
[20]	A Kúria az elsőfokú bíróság ítéletét a Kp. 108. § (1) bekezdése alapján, a fellebbezés és a fellebbezési ellenkérelem keretei között - az azokban felhozott indokokat alapul véve - vizsgálta felül.
[21]	A Kúria mindenek előtt rögzíti, hogy az elsőfokú ítéletben foglalt elutasító döntés a ... munkaviszonyban töltött időszakok jubileumi jutalomra jogosító időkénti elismerésére, annak alapján három havi illetmény megfizetésére irányuló kereseti kérelemre vonatkozott. A felperes fellebbezésében jogszabálysértésként jelölte meg a Kttv. 150. § (1) bekezdését, (2) bekezdés b) pontját és (3) bekezdés a) és b) pontját. 
[22]	A Kttv. 150. § (1) bekezdés e szerint a kormánytisztviselő 25, 30, 35, illetve 40 évi kormányzati szolgálati jogviszonyban töltött idő után jubileumi jutalomra jogosult. A jubileumi jutalom az említett kormányzati szolgálati jogviszonyban töltött idő betöltésének a napján esedékes. A Kttv. 150. § (2) bekezdés b) pontja szerint a jubileumi jutalom 30 évi jogviszony esetén háromhavi illetménynek megfelelő összeg.
[23]	A Kttv. 150. § (3) bekezdés szerint „a jubileumi jutalomra jogosító idő megállapításánál a) az e törvény, a köztisztviselők jogállásáról szóló 1992. évi XXIII. törvény (a továbbiakban: Ktv.), a kormánytisztviselők jogállásáról szóló 2010. évi LVIII. törvény (a továbbiakban: Ktjv.) és az állami tisztviselőkről szóló 2016. évi LII. törvény hatálya alá tartozó munkáltatónál munkaviszonyban, közszolgálati, kormánytisztviselői és állami szolgálati jogviszonyban, b) a Kjt. hatálya alá tartozó szervnél munkaviszonyban, közalkalmazotti jogviszonyban töltött időt (…) kell figyelembe venni".
[24]	A felperes sem az elsőfokú eljárásban, sem a fellebbezésében nem jelölte meg azt, hogy a Kttv. 150. § (3) bekezdés a) pontjának melyik fordulata alapján kell a jubileumi jutalomra jogosító idő megállapításánál figyelembe venni a beszámítani kért időszakokat. A felperes jogviszonya tekintetében sem a Ktv., sem a Ktjv., sem az állami tisztviselőkről szóló 2016. évi LII. törvény hatálya alá tartozó munkáltatóra vonatkozó érvelés és állítás nem került előterjesztésre, keresetét valójában - jogszabályhoz kapcsolódó érvelésében és érdemi előadásában is - kizárólag a Kttv. 150. § (3) bekezdés b) pontjára alapította, a Kjt. hatálya alá tartozó szervnél munkaviszonyban eltöltött időként kérte a 30 évi jogviszony alapján járó jubileumi jutalom szempontjából jogszerző időként figyelembe venni a ... munkaviszonyban töltött éveket.
[25]	A bizonyítás az elsőfokú eljárásban ebben a körben folyt; az elsőfokú bíróság alperesi indítványra - nem saját hatáskörben elrendelve, ahogyan erre a felperes hivatkozott - kereste meg a ... a jogszerző idővel érintett ... vonatkozó korabeli iratok megküldésére. Az elsőfokú bíróság a ... által szolgáltatott adatokat az okiratoknak megfelelően, valósághűen rögzítette (ítélet [11] pont), ezért alap nélküli a fellebbezés azon állítása, hogy a bíróság az ítéletben iratellenes megállapításokat tett. Az ítéletből - a felperes állításával szemben - kitűnik, hogy a foglalkoztató jogi státuszát érintően a bíróság kizárólag a ... vonatkozó adatokat értékelte és kirekesztette az alperesi érveléssel felhívott ... vonatkozó adatok értékelését azzal, hogy a felperes jogviszonya már abban az időszakban nem állt fenn (ítélet [13] pont).
[26]	A felperes a fellebbezésében a Kttv. 150. § (3) bekezdés b) pontjához kapcsolódóan adott érvelést: álláspontja szerint a Kjt. 1. §-a alapján - amely a helyi önkormányzati költségvetési szervnél foglalkoztatottakra a törvény hatályát kiterjesztette, a ... az 1985-ig terjedő időszakban is ilyen formában és ilyen jelleggel működött - kell a jogszerző időket elismerni. A felperes állította, hogy nem annak van jelentősége, hogy a munkáltató a régi Ptk. szerint gazdálkodó szervezetnek minősült-e vagy sem, mert ez nem zárja ki, hogy államháztartási szempontból költségvetési szervnek minősüljön. Ezzel összefüggésben sérelmezte további, a korábbi munkáltatója által végzett tevékenység jellegére vonatkozó bizonyítás elmaradását, az anyagi pervezetés hiányosságait is.
[27]	A felperes által csatolt és az elsőfokú bíróság által - az alperes bizonyítási indítványára - a ... beszerzett okiratok alapján a perben vitás kérdés, nevezetesen hogy a felperes által a ... munkaviszonyban töltött idő elismerhető-e jubileumi jutalomra jogosító időnek, eldönthető volt. A ... által megküldött, 1985. szeptember 23-án, vagyis még a felperes munkaviszonya fennállása alatt keletkezett „Létesítő határozatok" a felperes által hiányolt adatokat tartalmazták. E határozatok szerint a Vállalat létesítéséről a ... - az 1984. évi 22. törvényerejű rendelettel módosított 1977. évi VI. törvény 7. § (1) bekezdésben foglalt jogkörében - a 22/1985. (VIII.8.) Th. számú határozattal döntött. A 7443/1985. számú határozat szerint a vállalat tevékenységi köre „termelő beruházások építése, lakás- és kommunális építés, vegyes magasépítés, épületfenntartás és korszerűsítés, út-, vasút és hídfenntartás, vízmű építmények kivitelezése, földalatti létesítmények építése (…)". A 7444/1985. számú határozat szerint a tevékenységi körök: „építés-tervezés, geodéziai szolgáltatás, beruházás szervezés, lebonyolítás és fővállalkozás, megbízás alapján". A határozatok szerint a vállalat jellege termelő vállalat, szakágazati besorolása termelő beruházások építése, illetve építés - tervezés. A határozatok a „Létesítés" cím alatti 12. pontban rögzítik: „Nem új alapítás. Jelen határozat alapján folyamatosan működik tovább. A vállalatvezetési forma miatti átállás időpontja 1985. december 31. A korábban kiadott, a vállalat alapításáról szóló 405. számú 1978. június 7-i," illetve „a 211/1960. VB. számú, 1960. augusztus 9-i keltű alapító okirat hatályát veszti."
[28]	A felperes Munkakönyve, mint korabeli okirat, és a ... által a nyugdíjbiztosítási hatósági nyilvántartásban szereplő - 1974. szeptember 2. és 2019. október 31-ig terjedőre vonatkozó - adatokat tartalmazó kivonat a peresített időszakra a ... történt munkavégzést rögzítenek.
[29]	A fent ismertetett okiratokból egyértelműen kitűnik, hogy a felperes munkáltatója 1960-tól és a felperes munkaviszonya megszűnésekor is vállalati formában működött, a munkáltató gazdálkodó szerv volt, nem pedig költségvetési szerv.
[30]	Az elsőfokú bíróság helyesen tulajdonított jelentőséget annak, hogy alapító ... a perbeli vállalatot annak fennállása alatt - az Ávt. 7. § (1) bekezdése alapján - termelővállalatként határozta meg. Helytállóan állapította meg a bíróság és utalt az alperes is a fellebbezési kérelmében arra, hogy az okiratok alapján a felperes volt munkáltatója minősült nem költségvetési szervnek; az állami vállalatok és a költségvetési szervek a jogi személyek különböző típusai voltak. Az elsőfokú bíróság jogszabály felhívása az állami vállalat alapítására nézve helytálló volt (ítélet [15] pont), az ez alapján tett ténymegállapítása is okszerű és peradatokkal egyező (ítélet [16] pont).
[31]	Megalapozatlan, a Kttv. 150. § rendelkezésének nem feleltethető meg az a felperesi érvelés is, hogy a bíróságnak vizsgálnia kellett volna, milyen feladatokat látott el a ... , azok a szó mai értelmében közfeladatnak minősültek-e. Az elsőfokú bíróság az ítéletében a Kttv. 150. § szabályait helytállóan alkalmazta, mert a Kttv. 150. § (3) bekezdése taxatív felsorolást tartalmaz arra, hogy a jubileumi jutalomra jogosító idő megállapításánál mely jogviszonyban töltött időt kell figyelembe venni, a 150. § (3) bekezdés b) pontja alapján pedig az vizsgálható, hogy a keresettel megjelölt időszakban olyan munkáltatónál állt-e fenn a felperes munkaviszonya, amely a Kjt. hatálya alá tartozó szervnek minősül. A bíróság törvénysértés nélkül vonta le azt a következtetést, hogy a felperest foglalkoztató vállalat - függetlenül attól, hogy esetleg közszolgáltatási és közfeladatokat is ellátott -, nem azonosítható a Kttv. 150. § szerinti munkáltatóval, vállalatként, gazdálkodó szervezetként működő munkaáltatónál fennállt foglalkoztatási jogviszony nem feleltethető meg a Kttv. rendelkezésében felsorolt jogviszonyokkal.
[32]	Megalapozatlanul hivatkozott a felperes a Kttv. 13. § (1) bekezdése szerinti egyenlő bánásmód követelményének megsértésére is. Az a körülmény, hogy a különböző foglalkoztatók egy adott időszakot saját jogszabály értelmezéssel jubileumi jutalomra jogosító időként elismerhetőnek tartanak-e, és hogy következtetéseik adott esetben eltérőek, nem jelenti az egyenlő bánásmód követelményének megsértését. A felperes az állított diszkriminációra védett tulajdonságot nem adott meg és valószínűsített, ehhez rendelten összehasonlító helyzetben lévő személyeket vagy csoportot nem jelölt meg, így a Kttv. 13. § (1) bekezdése megsértésének vizsgálata nem volt lehetséges. A felperes keresete alapján a bíróságnak kizárólag azt kellett vizsgálnia, hogy az alperes a Kttv. 150. §-ának irányadó rendelkezését és a perben hivatkozott további jogszabályokat helytállóan alkalmazta-e; más munkáltatók jogértelmezése sem az alperest, sem a bíróságot nem kötötte.
[33]	A felperes fellebbezésében megalapozatlanul hivatkozott az Áptv. 35. § (1) bekezdése, 36. § (1) bekezdés d) pontja, 38. § (3) bekezdése és a Ttv. 10. § (1) bekezdés c) pontja megsértésére is. A felperes által felhívott jogszabályi rendelkezésekkel nem támasztható alá az, hogy a ...egyben költségvetési szerv is volt. A rendelkezések kizárólag azt szabályozták, hogy az alapító tanács a vállalat tekintetében az irányítást, ellenőrzést és szakmai felügyeletet is elláthatta, és költségvetési körében szerepeltethette az általa létrehozott vállalatot, továbbá a megyei tanács - nem vitásan - lakosságot érintő feladatkörében vállalatokat és intézményeket is létrehozhatott. Ezek a körülmények azonban - a fent írtak szerint - nem támasztják a felperes azon jogértelmezését, hogy a perbeli vállalat egyben költségvetési szerv volt. 
[34]	A felperes által precedensként megjelölt határozat és a ... című kiadvány megállapításai nem álltak szemben és nem tették kétségessé az elsőfokú bíróság helyes jogszabály alkalmazását és az ennek megfelelő, helyes bizonyíték értékelését. A felhívott Mfv.10.669/2015/4. számú ügyben a Kúria nem az alapján minősítette az abban a perben érintett munkáltatót, hogy mivel foglalkozott, hanem ténylegesen az akkori jogszabálynak megfelelően melyik foglalkoztatásra vonatkozó jogszabály rendelkezése volt alkalmazható.
[35]	Mindezek alapján a Kúria az elsőfokú bíróság ítéletét - az indokolás kiegészítésével, a Kp. 109. § (1) bekezdés alkalmazásával - helybenhagyta. 

Záró rész

[36]	A pervesztes felperes a Kp. 35. §-a alapján alkalmazandó, a polgári perrendtartásról szóló 2016. évi CXXX. törvény 83. § (1) bekezdése, valamint a 32/2003. (VIII. 22.) IM rendelet 3. § (5) bekezdése alapján köteles az alperes felszámítással érvényesített másodfokú perköltségét megfizetni a keresettel érvényesített pertárgyérték alapulvételével.
[37]	A felperes a 73/2009. (XII. 22.) IRM rendelet 1. §-a alapján munkavállalói költségkedvezményre jogosult, ezért a le nem rótt eljárási és fellebbezési illetéket - a Kp. 35. § (1) bekezdése folytán alkalmazandó Pp. 95. § (1) bekezdés c) pontjára figyelemmel - az állam viseli.
[38]	Az ítélet elleni további fellebbezés lehetőségét a Kp. 99. § (1) bekezdése zárja ki.
[39]	A Kúria a fellebbezést a Kp. 107. § (1) bekezdése szerint tárgyaláson bírálta el.

Budapest, 2020. december 7.

. Magyarfalvi Katalin s. k. a tanács elnöke, Mészárosné Dr. Szabó Judit s. k. előadó bíró, Dr. Kulisity Mária s. k. bíró