A Békés Megyei Bíróság, Gyula.
6.K.23.081/2007/3. szám 

A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN!

	
A Békés Megyei Bíróság dr. Pecsenye Erzsébet ügyvédáltal képviselt felperesnek - dr. Boros Erzsébet ügyvéd által képviselt Békés Megyei Rendőr-főkapitányság alperes ellen vagyonőri igazolvány kiadásával kapcsolatos határozat felülvizsgálata iránt indított perében meghozta a következő 

í t é l e t e t :

A bíróság a felperes keresetét  e l u t a s í t j a . 

Kötelezi a bíróság a felperest arra, hogy fizessen meg az államnak külön felhívásra - az ott közölt módon és időben - 16.500,- (tizenhatezer-ötszáz) forint eljárási illetéket.

Köteles megfizetni a felperes az alperesnek - 15 napon belül - 12.000,- (tizenkettőezer) forint perköltséget.  

Az ítélet ellen fellebbezésnek   n i n c s   h e l y e .  

I n d o k o l á s :

A bíróság a keresetlevél, az érdemi ellenkérelem, a csatolt iratok, a felperes beadványai és a per egyéb adatai alapján a következő 

t é n y á l l á s t 

állapította meg:

A felperest az Orosházi Városi Ügyészség határozatában súlyos testi sértés bűntettének elkövetése miatt megrovásban részesítette.

A felperes 2005. júniusától biztonsági őrként dolgozott - az akkor hatályos jogszabályok alapján kiadott - személy- és vagyonőri igazolvány birtokában.

A felperes 2006. évi december hó 27. napján személy- és vagyonőri igazolvány iránti kérelmet nyújtott be az Orosházi Rendőrkapitányság Igazgatásrendészeti Osztályára. 

Az Orosházi Rendőrkapitányság Igazgatásrendészeti Osztálya határozatában a felperes személy- és vagyonőri igazolvány megújítása iránti kérelmét elutasította. 

A határozat indoklása szerint a 2005. évi LXXXIII. törvény alapján nem adható igazolvány azon természetes személynek, akit a törvény 6. § (3) bekezdésében felsorolt bűncselekmények elkövetése miatt elítéltek, vele szemben intézkedést alkalmaztak - az igazolvány kiadása iránti kérelem a büntetés vagy intézkedés külön jogszabályban meghatározott bűnügyi nyilvántartásának időtartamáig, de legalább a jogerős döntés meghozatalát követő 3 évig nem teljesíthető.

A felperessel szemben az igazolvány kiadását kizáró ok merült fel, mivel az Orosházi Városi Ügyészség jogerős határozatában a felperest súlyos testi sértés bűntettének elkövetése miatt megrovásban részesítette. Az 1999. évi LXXXV. törvény 16. § (1) bekezdés g) pontja alapján a felperes bűntettesi nyilvántartási időtartama 2008. február 22-ig tart. Részére ezen időpontig személy- és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenység végzésére jogosító igazolvány nem adható ki. 

A felperes a határozat ellen fellebbezést terjesztett elő. A fellebbezésében előadta, hogy a személy- és vagyonőr igazolványa megújítása iránti kérelmet terjesztett elő. A 2005. évi LXXXIII. törvény 75. § (3) bekezdésében foglaltak alapján az első igazolványa megszerzését követően a körülményeiben nem álltak be változások, a jogszabály változott azzal, hogy az új jogszabály kizáró körülményként értékeli az intézkedés alkalmazását is. Személy- és vagyonőrként, munkavállalóként állt alkalmazásban, hivatkozott arra, hogy egyetlen jövedelmi forrása ez a foglalkozás. 

Az alperes határozatában az első fokú határozatot helybenhagyta. Ennek indoklása tartalmazza azt, hogy a felperes a 2005. évi LXXXIII. törvény 6. § (3) bekezdésében foglalt kizáró rendelkezés hatálya alatt áll, ezért 2008. február 22-ig személy- és vagyonőri igazolványt nem kaphat. A 2005-ös jogszabály hatálybalépésével az engedélyezés feltételei megváltoztak többek között azzal, hogy a jogszabályban felsorolt bűncselekmények elkövetése miatt kiszabott büntetések mellett az alkalmazott intézkedések esetére is kiterjesztette a jogalkotó a kizáró okot. Az új jogszabály a korábbi joganyagok alapján kiadott igazolványok érvényességi idejét is korlátozta. Az új jogszabály nem ellentétes a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény 12. § (2) bekezdésével, mert a kihirdetése előtti időre kötelezettséget nem állapít meg, és nem nyilvánít ki jogellenes magatartásokat sem. 

A családi és anyagi körülmények értékelését, mérlegelését a jogszabály a kérelmek elbírálásánál nem teszi lehetővé a személy- és vagyonőri igazolvány iránti kérelem ügyében eljáró hatóságok számára, ezért az eljárásban a döntés meghozatala során nem volt lehetőség a személyi körülmények méltánylására. 

A felperes keresetében kérte az első- és másodfokú határozatok hatályon kívül helyezését, annak megállapítását, hogy új típusú vagyonőri igazolvány kiadására jogosult. Perköltségben kérte marasztalni az alperest. 

Keresete indokaként előadta, hogy 2005. júniusától dolgozik biztonsági őrként a rendőrség által kiadott érvényes személy- és vagyonőri igazolvány birtokában. Időközben 2006-ban hatályba lépett a 2005. évi LXXXIII. törvény, amely a korábbiakban - a hatálybalépést megelőzően - kiadott működési engedélyeket és igazolványokat 2006. december 31-ig nyilvánította érvényesnek. E rendelkezés miatt vált szükségessé, hogy kérelmet nyújtson be új igazolvány kiadása iránt. Első és másodfokon kérelme elutasításra került. A másodfokú határozat hivatkozik, arra hogy téves a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvénnyel kapcsolatos hivatkozása. Álláspontja szerint a másodfokon eljárt szerv ezen megállapítása téves következtetéseken alapul, mert nem állította fellebbezésében azt, hogy a 2005. évi LXXXIII. törvény ellentétes a jogalkotásról szóló törvénnyel, hanem azt állítja, hogy az igazolvány kiadásáról rendelkező jogszabály Orosházi Rendőrkapitányság szerinti értelmezése és alkalmazása ellentétes a jogalkotásról szóló törvénnyel, illetve annak szellemiségével. A meglévő új törvény alkalmazása egy régebben fennálló jogviszonyra azzal, hogy jogellenesnek nyilvánítja a vagyonőr igazolvány kiadását, a törvény kihirdetése előtti időre állapít meg korlátozást (amikor a képesítést a felperes megszerezte még nem volt kizáró ok az igazolvány megszerzésénél a megrovás intézkedés). 

Álláspontja szerint az új jogszabály személyi feltételei csak a hatálybalépését követően képesítést szerzők új kérelmeire vonatkozhat, hiszen a törvény hatálybalépését megelőzően képesítést szerzett személy- és vagyonőröket nem kötelezte új tanfolyam elvégzésére, egyszerűen csak új igazolvány iránti kérelem benyújtására. Ezt az álláspontot erősíti meg a törvény végrehajtására kiadott 22/2006. (IV. 25.) BM rendelet 11. § (1) bekezdése és a 12. § (1) bekezdése is. 

Álláspontja szerint téves jogértelmezésen alapul a másodfokon eljárt hatóság méltányossággal kapcsolatos indoklása is, hiszen a 2004. évi CXL. törvény (Ket.) 113. § (1) bekezdésében megállapított méltánytalanul súlyos hátrány okozása az első fokú határozat hatályban tartásával bekövetkezik és az ő esetében a méltányosság gyakorlásához a (2) bekezdésben felsorolt feltételek együttesen fennállnak. Sem az általa hivatkozott BM rendelet, sem az engedély kiadásáról rendelkező törvény nem zárja ki a méltányosság gyakorlásának lehetőségét. A Ket. alapján pedig a méltányosság gyakorlására lehetőség van. 

Az alperes érdemi ellenkérelmében a felperes keresetének elutasítását és a felperes perköltségben marasztalását kérte. Ennek indokaként előadta, hogy az engedélyek kiadásával kapcsolatos törvény hatályban lépésével az engedélyezés feltételei megváltoztak többek között azzal, hogy a jogszabályban felsorolt bűncselekmények elkövetése miatt kiszabott büntetések mellett az alkalmazott intézkedések esetére is kiterjesztette a jogalkotó a kizáró okot. A törvénynek ez a rendelkezése nem ellentétes a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény 12. § (2) bekezdésével, mert a kihirdetése előtti időre kötelezettséget nem állapít meg és nem nyilvánít ki jogellenes magatartásokat sem. A jogszabály méltányosság gyakorlását nem teszi lehetővé. 

A felperes keresete nem alapos az alábbiak szerint: 

A bíróság az alapul fekvő első- és másodfokú határozatokat az alábbiakban ismertetett jogszabályi rendelkezések alapján és alkalmazhatósága szempontjából vizsgálta meg a kereseti kérelem adta keretek között:

A személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól szóló 2005. évi LXXXIII. törvény (továbbiakban: SZVMT) 6. § (1) bekezdése szerint személy- és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenység (ideértve a magánnyomozói tevékenység szervezését és irányítását is) - ha a törvény kivételt nem tesz - személyre szóló, a rendőrség által kiadott igazolvány (a továbbiakban: igazolvány) birtokában végezhető. 

A (3) bekezdés kimondja, hogy ha a kérelmezőt a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: Btk.) szerinti állam és emberiség elleni bűncselekmény (Btk. X-XI. fejezet), személy elleni erőszakos bűncselekmény (Btk. XII. fejezet, I. cím, II. cím 174-176. §), nemi erkölcs elleni erőszakos bűncselekmény [Btk. XIV. fejezet, II. cím 197. §, 198. §, 200. §, 207. § (3) bekezdés b) pont], hivatali bűncselekmény (Btk. XV. fejezet, IV. cím), hivatalos személy elleni bűncselekmény (Btk. XV. fejezet, V. cím), terrorcselekmény (Btk. 261. §), visszaélés robbanóanyaggal vagy robbantószerrel (Btk. 263. §), visszaélés lőfegyverrel vagy lőszerrel (Btk. 263/A. §), fegyvercsempészet (Btk. 263/B. §), bűnszervezetben részvétel (Btk. 263/C. §), visszaélés radioaktív anyaggal (Btk. 264. §), visszaélés nukleáris létesítmény üzemeltetésével (Btk. 264/A. §), visszaélés atomenergia alkalmazásával (Btk. 264/B. §), visszaélés nemzetközi szerződés által tiltott fegyverrel (Btk. 264/C. §), garázdaság (Btk. 271. §), önbíráskodás (Btk. 273. §), vagy visszaélés kábítószerrel bűncselekmény (Btk. 282-283. §), továbbá vagyon elleni bűncselekmény (Btk. XVIII. fejezet) miatt elítélték vagy vele szemben intézkedést alkalmaztak, az igazolvány kiadása iránti kérelem a büntetés vagy intézkedés külön jogszabályban meghatározott bűnügyi nyilvántartásának időtartamáig, de legalább a jogerős döntés meghozatalát követő három évig nem teljesíthető.

A rendelkezésre álló iratokból megállapítható, hogy a felperest 2005-ben súlyos testi sértés bűntettének elkövetése miatt megrovásban részesítették. 

A külön jogszabály a bűnügyi nyilvántartásról és a hatósági erkölcsi bizonyítványról szóló 1999. évi LXXXV. törvény (továbbiakban: Bnyt.), amely 16. § (1) bekezdés g) pontjában kimondja, hogy a bűntettesek nyilvántartásába felvett adatokat megrovásban részesítettek esetén a határozat jogerőre emelkedésétől számított 3 évig kell kezelni. 

Az SZVMT. 75. § (3) bekezdése kimondja, hogy e törvény a kihirdetését követő 30. napon lép hatályba. A törvény hatályba lépését megelőzően kiadott működési engedélyek és igazolványok 2006. december 31. napjáig érvényesek. 

A törvény végrehajtásáról szóló 22/2006. (IV. 25.) BM rendelet 11. § (1) bekezdése értelmében a rendelet 2006. június hó 1. napján lép hatályba, a működési engedély és igazolvány kiadásával kapcsolatos rendelkezéseket a 2006. június 1-je után beadott kérelmek elbírálásakor, valamint a felfüggesztett és megismételt eljárásokban kell alkalmazni. 

Az SZVMT szigorú feltételek fennállásához kötötte a személy- és vagyonőri igazolvány kiadását. Azon rendelkezésével, miszerint a korábbi jogszabály alapján kiadott igazolványok 2006. december 31. napjáig érvényesek, a jogalkotó azt kívánta elérni, hogy 2007. január hó 1. napjával kezdődő hatállyal olyan engedélyek kerüljenek kiadásra, amelyek már az új jogszabály rendelkezésein alapulnak, az abban foglalt szigorúbb feltételek betartásával.

A jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény 12. § (2) bekezdése értelmében a jogszabály a kihirdetését megelőző időre nem állapíthat meg kötelezettséget és nem nyilváníthat valamely magatartást jogellenessé. 

Mivel a vagyonőri igazolványok kiadásával kapcsolatos jogszabály a hatályba léptető rendelkezések között meghatározta azt, hogy a korábbi igazolványok érvényességi ideje lejár 2006. december hó 31. napjával, a jogalkotó lehetővé tette azt, hogy az ezt követően benyújtott kérelmek vonatkozásában az új jogszabály szerint előírt feltételek is vizsgálat tárgyát képezhetik. Ez nem ellentétes a jogalkotásról szóló törvény idézett rendelkezésével, mert nem nyilvánít visszamenőlegesen bizonyos magatartásokat jogellenessé, csak új feltételrendszert alakított ki bizonyos engedélyek megadásához, illetőleg a feltételek körét bővítette.

A bíróság nem osztotta a felperesnek a méltányosság alkalmazhatóságával kapcsolatban előadott álláspontját. A Ket. 113. § (1) bekezdése kimondja, hogy az ügyfél a jogerős határozatot hozó hatóságtól a nem jogszabálysértő határozat módosítását vagy visszavonását kérheti, ha annak végrehajtása számára a határozat meghozatala után bekövetkezett okból méltánytalanul súlyos hátrányt okoz, és a végrehajtási eljárásban méltányosság nem gyakorolható. A (2) bekezdés szerint a határozat méltányosságból való módosítására vagy visszavonására csak kivételesen és a következő együttes feltételek fennállása esetén kerülhet sor:
a) az eljáró hatóság hatáskörét megállapító jogszabály ezt nem zárja ki,
b) az ügyben nincs ellenérdekű ügyfél vagy az ellenérdekű ügyfél hozzájárul a határozatnak a kérelem szerinti módosításához,
c) a módosítás vagy visszavonás nem sért közérdeket,
d) a határozat jogerőre emelkedése óta egy év, vagy ha a jogerős határozatban megállapított teljesítési határidő egy évnél hosszabb, a teljesítési határidő még nem telt el.

A felperes álláspontja szerint valamennyi fentiekben meghatározott feltételnek megfelel, ezért a méltányosság gyakorlására vonatkozó kérelme megalapozott, a vagyonőri tevékenysége egyetlen jövedelmi forrása, tehát személyes és anyagi hátrányt jelent számára az elutasító határozat. 

Látszólag a felperes valóban megfelel a Ket. 113. § (2) bekezdésében foglalt feltételeknek és lehetséges, hogy az első- és másodfokú hatóságok határozata számára súlyos hátrányt okoz azzal, hogy korábban folytatott tevékenységét gyakorolni nem tudja, de ez nem a határozat meghozatala után bekövetkezett okra vezethető vissza. A bíróság álláspontja szerint a Ket. fentiekben idézett rendelkezése a felperes esetében jelen ügyben nem alkalmazható. A méltányosság gyakorlása nem értelmezhető úgy, hogy a jogszabályban felsorolt feltételek fennállása alól mentesítési lehetőséget ad a jogalkalmazó számára, vagyis bizonyos jogszabályi feltételek hiánya esetében is kiadható lenne például a vagyonőri igazolvány kifejezetten méltányosságból az érintett személyi és vagyoni körülményeire tekintettel. A méltányossági clausula így nem értelmezhető. Ebből az következik, hogy a személy- és vagyonőr igazolvány kiadásakor a méltányosság gyakorlásának - a jogszabályi feltételek hiány esetén - lényegében nincs helye. 

A bíróság a fentiek alapján határozott a rendelkező részben foglaltak szerint. 

A bíróság a pervesztes felperest a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján marasztalta perköltségben és kötelezte az eljárás tárgyi illetékfeljegyzési joga folytán előzetesen le nem rótt eljárási illeték megfizetésére a 6/1986. (VI. 26.) IM rendelet 15. §-a alapján.

Az ítélet ellen a módosított Pp. 340. § (1) bekezdése alapján fellebbezésnek nincs helye, azonban a Pp. 340/A. §-a értelmében az ítélet kézhezvételét követő 60 napon belül - írásban és 3 példányban - a Legfelsőbb Bírósághoz címzett, jogi képviselő által szerkesztett felülvizsgálati kérelem nyújtható be a Békés Megyei Bíróságnál.   

G y u l a , 2007. évi június hó 13. napján

dr. Melisné dr. Kovács Zsuzsanna b í r ó