A Heves Megyei Bíróság
2. K. 30.054/2007/9. szám

A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG NEVÉBEN ! 

A Heves Megyei Bíróság a Dr. Thuróczy Tamás (ügyvéd címe) ügyvéd által képviselt I.rendű felperes neve (I.rendű felperes címe) I. r., és II.rendű felperes neve (II.rendű felperes címe) II. r. felperesnek, - a Dr. Demeter András (alperes címe) jogtanácsos által képviselt alperes neve (alperes címe) alperes ellen, építésügyi bírság tárgyában hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt indított perében meghozta az alábbi

Í T É L E T E T .

A bíróság a felperesek kereseti kérelmét  e l u t a s í t j a . 

Kötelezi a bíróság a felpereseket, hogy fizessenek meg az alperesnek 15 napon belül egyetemlegesen 50.000 (Ötvenezer) Ft perköltsége.

A felperesek felmerült költségüket maguk köteles viselni. 

A bíróság ítélete ellen nincs helye fellebbezésnek. 

I N D O K O L Á S :

A bíróság a felperesek kereseti kérelme, az alperes érdemi nyilatkozata, és a csatolt közigazgatási iratok tartalma alapján az alábbi tényállást állapította meg:

2006. június 29-én település neve községben falubejárást tartott az önkormányzat, melynek során megállapításra került, hogy I.rendű felperes neve és neje II.rendű felperes neve, I-II. r. felperes címe alatti lakosok, a saját tulajdonukban lévő fenti ingatlanon a lakóépület tetőszerkezetét elbontották, és részben más formában, építési engedély nélkül újraépítették.

A építésügyi hatóság neve, mint elsőfokú építésügyi hatóság, fennmaradási és továbbépítési engedély iránti kérelem benyújtására hívta fel a felpereseket. 

Az építtetők a hatóság felhívására a kérelmet benyújtották, azonban az hiánypótlásra szorult, miután a felelős műszaki vezető nyilatkozatát nem tartalmazta, ezért műszaki szakértői vélemény benyújtására hívták fel az ügyfeleket. 

A meghatározott határidőig a műszaki szakértői vélemény nem került benyújtásra, ezért az építésügyi hatóság határozatának száma számú határozattal a műszaki szakértői vélemény benyújtására és a térképmásolat csatolására hívták fel az építtetőket.

A kötelezés nem vezetett eredményre, ezért az építtetőkkel szemben eljárási bírság került kiszabásra.

Ezt követően 2006. november 20-án a műszaki szakértői vélemény becsatolásra került. 

2006. szeptember 29-én, és 2006. november 23-án helyszíni szemlét tartott az elsőfokú építésügyi hatóság, melyen megállapításra került, hogy a kérelmezők építési engedély nélkül bontották le a régi tetőszerkezetet és új tetőszerkezetet építettek, amely kialakítását tekintve részben eltér a korábbi műszaki megoldástól, mert az úgynevezett „kontyolásos" tetőszerkezet helyett, oromfalas megoldás került kialakításra az épület egy részén.

Az elsőfokú építésügyi hatóság megállapította, hogy az elvégzett tevékenység „Az épített környezet alakításáról és védelméről szóló, 1997. évi LXXVIII. tv. (továbbiakban: Étv.) valamint a 46/1997. (XII. 2.) KTM. sz. rendelet (KTM. rend.) 9. §-a alapján, építési engedélyhez kötött tevékenység és a tetőszerkezet bontása, illetve újjáépítése engedély nélkül történt.

A fennmaradási engedélyezési eljárás során az elsőfokú hatóság megvizsgálta, hogy a kérelem az Étv., a KTM. rendelet, valamint a 15/2004. (IV. 14.) település neve Községi Önkormányzat Képviselő-testülete által hozott rendelet (Hész.) előírásainak megfelel, ezért az  építésügyi hatóság elsőfokú határozatának száma számú határozatával a tetőszerkezet cseréjének fennmaradására, és a garázsból szoba kialakítására, egyben továbbépítésére irányuló engedélyt megadta. Az elsőfokú határozat a 2003. október 3-án kelt statikus szakértői nyilatkozatban foglaltakat figyelembe véve, további munkálatok elvégzését írta elő a felperesek számára a szabályossá tétel érdekében. Felhívta továbbá az elsőfokú határozat a figyelmet, hogy a fennmaradási engedély megadásával egyidejűleg a vonatkozó jogszabályok alapján építésügyi bírság került kiszabásra, melyről külön határozattal dönt a hatóság. 

Az elsőfokú építésügyi hatóság ezt követően az építésügyi hatóság határozatának száma számú határozatában 2.659.000 Ft építésügyi bírságot szabott ki a felperesekkel szemben az Étv., valamint Az építésügyi bírságról szóló, 43/1997. (XII. 29.) KTM. rendelet (továbbiakban: Építésügyi bírságról szóló rendelet) alapján.

Az építésügyi bírságot kiszabó elsőfokú döntéssel szemben a felperesek fellebbezést nyújtottak be, melyet az alperes neve a másodfokú közigazgatási határozatának száma számú határozatával bírált el. 

A másodfokon eljárt közigazgatási szerv az elsőfokú határozatot a kiszabott bírság összeg mértéke tekintetében megváltoztatta, és a bírságot mérsékelte 1.194.000 Ft-ra. A megváltoztatás indoka az volt, hogy a másodfokú közigazgatási szerv álláspontja szerint Az építésügyi bírságról szóló KTM. rendelet 3. § /5/ bekezdés, illetve 4. § /2/ bekezdésében foglaltakat figyelembe véve, figyelemmel a mellékletben foglaltakra is a bírság összege helytelenül került megállapításra. A tetőszerkezet lm3-ének kiszámítása a kerekítésre vonatkozó szabályok figyelembevételével történt, 203 lm3-ben. Az épület rendeltetése lakóépület szerint került meghatározásra, a készültségi fok figyelembevételével 0,6-es szorzó alkalmazására került sor. Az engedély nélkül megépített tetőszerkezet után a bírság összege 50 %-os mértékkel, míg az engedély nélkül végzett bontás esetében az építményérték 20 %-ának figyelembevételével került meghatározásra.

A felperesek bírósághoz fordultak, kérték a másodfokú határozat felülvizsgálatát, mert álláspontjuk szerint az építésügyi bírság kiszabására egyrészt nem lett volna lehetőség, miután a szabálytalanságot kiküszöbölték, másrészt annak mértéke is helytelenül került meghatározásra.

A felperesek elsődlegesen a másodfokú határozat hatályon kívül helyezését kérték, másodlagosan pedig a határozat megváltoztatását oly módon, hogy annak mérséklésére kerüljön sor, a 6. sorszám alatti előkészítő iratukban részletezettek szerint. 

A felperesek jogi álláspontja szerint az ÉTV. tv. 49. § /2/ bekezdése alapján, miután a szabálytalanságot megszüntették, a hatóságnak az építésügyi bírságot el kellett volna engedni. 

Hivatkoztak a 48. § /2/ bekezdésére, mely szerint, ha a megvalósult építményrész szabályossá tehető, mert arra az építésügyi engedély eredetileg is megadható lett volna, a fennmaradási engedélyt meg kell adni. 

Az elsőfokú építésügyi hatóság a bírságot kiszabó határozata indokolásában megállapította, hogy a vonatkozó jogszabályoknak az építési engedély nélkül végzett építési munka megfelel, így a fennmaradási engedély megadható, a fennmaradási engedélyben megjelölt hiányosságokat pedig pótolták. A szabálytalan állapot megszűnt, ehhez nem volt szükség az eredeti állapot helyreállatására, mely az alperesi hivatkozás szerint a szabálytalanság megszüntetésének egyetlen módja. 

Álláspontjuk szerint az építésügyi bírság hatályban tartása azokban az esetekben felel meg az Étv. előírásainak, ha az építményrészt nem tették volna szabályossá, vagy a fennmaradási engedélyben előírt átalakítási kötelezettséget nem teljesítették volna. (48. § /2/ bekezdés a./ pontja, illetve 48. § /7/ bekezdése), vagy a szabályos továbbépítésre vonatkozó követelményeknek nem tettek volna eleget, (Étv. 48. § /6/ bekezdése).

Kifogásolták, hogy az elsőfokú építésügyi hatóság mulasztott akkor, amikor a fennmaradási engedélyezési eljárás során nem tartotta be az Étv. 48. § /3/ bekezdés b./ pontjában foglaltakat, mert a fenti jogszabályhely a hatóság részére kötelezettségként írja elő, hogy amennyiben a tényállás tisztázása után megállapítható, hogy a fennmaradási engedély megadásának fennállnak a feltételei, az építésügyi hatóságnak értesítenie kell az építtetőt a fennmaradási engedély feltételeiről és jogkövetkezményeiről.

Jelen esetben ez nem történt meg, ezért a felpereseknek nem volt választási lehetősége atekintetben, hogy mely megoldást választják, megkérik-e a fennmaradási engedélyt az új tetőszerkezetre, vagy a korábbit alakítják vissza. 

A 49. § /1/ bekezdés szerint a fennmaradási engedély megadása mellett az építési bírságot ugyan ki kell szabni, de lehetőség van arra, hogy a hatóság a törvény 49. § /2/ bekezdésen foglalt esetben, ha a szabálytalanság megszüntetésre kerül, a bírságot elengedje. 

A felperesek nem értettek egyet azon alperesi állásponttal, hogy az eredeti állapot csak abban az esetben állítható helyre, ha kifejezetten az elbontott anyagokat építik vissza, ugyanolyan tetőszerkezeti formában, mint az eredeti volt. Álláspontjuk szerint, ha az eredeti tervnek és az eredeti szerkezetnek megfelelő állapotot a korábbival megegyező típusú, méretű, stb. építőanyagok felhasználásával helyreállítják, akkor az megfelel az eredeti állapotnak. Mindezeket figyelembe véve, az építési bírság elengedésének lett volna helye.

Ezen túlmenően a hatóság helytelenül számította ki a bírság mértékét, mert a felperesek esetében Az építésügyi bírságról szóló rendelet I. sz. mellékletének 1. pontját alkalmazta, az épület rendeltetését lakóépületben határozta meg. 

Esetükben azonban nem egy teljes lakóépület engedély nélküli felépítésére került sor, hanem az épület egy bizonyos részének, a tetőtérnek az átalakítására, amely beépítetlen, így lakócélra nem szolgál. Ebből következően a 10. pontot kellett volna alkalmazni, az egyéb építményi részek, építmények szerint kellett volna a rendeltetést meghatározni, és így a szabálytalanul létrehozott építményrész értéke 220.000 Ft. 

Hivatkoztak a felperesek arra, hogy ezt a jogszabályértelmezést erősíti meg az utóbb bekövetkezett jogszabályváltozás is, mely a 245/2006. (XII. 5.) Korm. rendeletet érinti. Az utóbb bekövetkezett jogszabálymódosítás a beépítetlen tetőteret, tetőszerkezetet külön nevesíti, elkülönítve a lakóépülettől. 

Az engedély nélküli bontás címén alperes jogtalanul szabott ki bírságot. Az átépítésnek szükségszerű velejárója volt a tetőszerkezet megbontása, mely egyetlen összefüggő munkafolyamat, és amelynek következtében az elbontott állapot semmilyen formában nem maradhat fenn. Külön bontási engedély hiányát a hatóságok egyébként sem állapították meg.

Az Étv. 49. § /1/ bekezdésének vagylagos megfogalmazása kizárja, hogy mindkét fordulat egyszerre, együtt legyen alkalmazható, és együttes bírság kiszabására kerüljön sor egyetlen munkafolyamat esetén. Az építésügyi bírságról szóló rendelet is vagylagosan használja a fennmaradási engedély, vagy bontási engedély, épített, vagy lebontott építmény, építményrész fogalmakat. Emiatt a bontás után kiszabott bírság jogszabálysértő.

Nem alkalmazható továbbá a 0,6-es szorzó, a II. sz. melléklet szerint, mert a rendelet a szorzószámokat az építmény (építményrész) készültségi fokához igazítja, az alapozástól kiindulva. A következő szorzó nem alkalmazható mindaddig, amíg a következő munkanem építését meg nem kezdik. Miután kizárólag a tetőt alakították át, a tetőszerkezet készítését megelőző munkafázis 0,4-es szorzója, és a tetőszerkezet készítésénél alkalmazandó 0,6-es szorzó közötti különbözet, azaz 0,2-es szorzóval indokolt számolni.

A felperesek 6. sorszám alatti előkészítő iratukban több módon is kiszámították az álláspontjuk szerint maximálisan kiszabható bírság összegét, ehhez igazodóan kérték a másodfokú határozat megváltoztatását, hivatkozva a Pp. 339. § /2/ bekezdés g./ pontjában foglaltakra. 

Az első variáció szerint az I. sz. melléklet 10. pontjának alkalmazásával a létrehozott építményrész esetében az értéket 220.000 Ft-ban határozták meg. 0,2-es szorzóval az építés 50 %-os bírsága 22.000 Ft, a bontás 20 %-os bírsága 8.800 Ft lenne. A 0,6-es szorzóval számított bírság-összeg építés esetén 66.000 Ft, bontás esetén 26.400 Ft.

Fenntartották azon álláspontjukat, hogy a 0,2-es szorzó alkalmazása indokolt, mert nem a teljes alaptól, tetőig építették fel a házat, hanem csak a tetőszerkezetet cserélték le engedély nélkül, és csak a szabálytalan építés után szabható ki bírság. 

Amennyiben a bíróság az építményi részre vonatkozó érvelésüket nem osztja, úgy 203 lm3-rel számolva, 0,2-es szorzó alkalmazása esetén álláspontjuk szerint az építés 50 %-os bírsága 284.200 Ft, a bontásé 113.680 Ft. A 0,6-es szorzó alkalmazásával az építés bírsága 852.600 Ft, a bontásé 341.040 Ft. 

Az alperes érdemi nyilatkozatában a kereset elutasítását és a felperesek perköltségben történő marasztalását kérte.

Az alperesi álláspont szerint a felperesek helytelenül értelmezik és alkalmazzák a fennmaradási engedélyezési eljárásra vonatkozó Étv. szabályokat, valamint az építésügyi bírság kiszabására vonatkozó rendeletet. 

A tetőszerkezet engedély nélküli bontása és megváltozott formában történő újraépítésével valósult meg az engedély nélküli építkezés, nem azzal valósult meg a felperesek engedély nélküli építkezése, hogy egy szabálytalan állapotot kellett elhárítani, szabályossá tenni. Magával az építési és bontási tevékenységgel, melyet engedély nélkül végeztek, valósult meg a szabálytalanság. Ebből következően nem értettek egyet azon felperesi állásponttal, hogy azzal, hogy a felperesek a fennmaradási, továbbépítési engedélyben foglalt további előírásokat a szabályossátétel érdekében végrehajtották és teljesítették, a szabálytalan állapotot elhárították, így ez alapján lehetőség lenne az Étv. 49. § /2/ bekezdésének alkalmazásával, az építésügyi bírság elengedésére.

Amennyiben a felperesi jogszabályértelmezést fogadnánk el, úgy nem lenne különbség az építési engedélyezési eljárás, és a fennmaradási engedélyezési eljárás között, és építési engedély nélkül lehetne az építési munkákat elvégezni, majd fennmaradási engedélyezési eljárással „legalizálni". 

A fennmaradási és továbbépítési engedély kiadható volt, azonban az építésügyi bírság kiszabása is kötelező. Erre az első fokon jogerőre emelkedett fennmaradási engedély felhívta az ügyfelek figyelmét. 

Az alperesi vélemény szerint ellentmondás van a felperesi jogszabályértelmezés, és a nyilatkozat között atekintetben, hogy a bontási és építési tevékenység elkülönítendő-e, vagy sem. Egyrészt a felperesek arra hivatkoznak, hogy a jogszabályi rendelkezések is elkülönítik a bontási tevékenységet és az építési tevékenységet, és vagylagos megfogalmazást alkalmaznak, míg az építésügyi bírság meghatározása során arra hivatkoznak, hogy a tetőszerkezet bontása és annak újjáépítése egy munkafázis volt. 

Az építésügyi bírság azért sem engedhető el, mert magának az egész tetőszerkezetnek az elbontása is szabálytalan volt, a munka jellegéből adódóan a szabálytalanság megszüntetésének egyetlen módja az eredeti formájú tetőszerkezet, eredeti építőanyagokkal történő visszaállítása, mely a jelenlegi tényállás mellett lehetetlen. 

A felperesek hivatkoztak arra, hogy a fennmaradási engedélyezési eljárás során az Étv. 48. § /3/ bekezdés b./ pontjában foglaltakat az elsőfokú hatóság nem tartotta be.

A kialakult gyakorlat szerint a hatóságok a fennmaradási engedélyt megadó határozatban figyelmeztetik az építtetőt az engedély megadásával egyidejűleg, hogy építésügyi bírság kiszabására is sor fog kerülni. A gyakorlatban erről külön határozatot hoznak. Az a körülmény, hogy az előzetes értesítés nem történt meg, nem mentesíti a felpereseket, mert az építésügyi bírság kiszabása, mint szankció alkalmazása, a törvény erejénél fogva kötelessége a hatóságnak, és nincs olyan szabály, hogy az előzetes tájékoztatása elmaradása az építésügyi bírság kiszabását megakadályozhatná. A felpereseknek a jogszabály kihirdetéséből fakadó vélelemből fakadóan tudniuk kellett volna, hogy tevékenységük engedélyköteles, és a fennmaradási engedély megadásának jogkövetkezménye a bírság kiszabása. 

Az alperes jogszerűen alkalmazta a rendelet mellékletében foglaltakat a bírságösszeg meghatározása során. A bontásra azért kellett külön bírságot kiszabni, mert a 46/1997. (XII. 29.) KTM. rendelet 9. § /2/ bekezdés c./ pontja szerint csak bontási engedély alapján végezhető lakás céljára szolgáló építmény bontása. Ugyan a felperesek nem az egész lakóépületet bontották el, csak annak egy részét, de az építésügyi jogszabályok a szabálytalanság szempontjából nem tesznek különbséget az építmény és az építményrészek között.

A rendelet egyértelműen rendelkezik a bírság mértéke és annak megállapítására vonatkozóan, melyet a hatóságnak követnie kellett. 

A R. 3. § /1/ bekezdése értelmében a bírság mértéke a szabálytalanul létrehozott építmény, vagy építményrész esetében a R. mellékletei szerint számított építmény értékének engedély nélküli építése esetén 50 %-a, engedély nélkül végzett bontás esetén 20 %-a. 

A 3. § /6/ bekezdése értelmében a bírságszámítás alapjául megállapított épület, építmény rendeltetését az I. sz. melléklet 1. pontja szerint a lakóépület figyelembevételével kell  meghatározni, és a 10. pont nem alkalmazható. 

A szorzószámokat a készültségi fok figyelembevételével, a II. sz. melléklet szerint kellett meghatározni. A tetőszerkezet esetében a táblázat erre a munkanemre 0,6-es szorzó alkalmazását írja elő. A felperesek által hivatkozott számítási módot a jogszabályi rendelkezések nem teszik lehetővé. A felperesek egy munkanemet végeztek el, azt viszont 100 %-ban elkészítették, és mivel építményrészre is vonatkoznak a jogszabályban foglaltak, méltánytalan lett volna, hogy a bírságösszeget az egész lakóépületre vetítsék, mint ahogy azt az elsőfokú hatóság tette. Ezért került sor a másodfokú határozat megváltoztatására.

Az alperes álláspontja szerint a felperesek 6. sorszám alatti előkészítő iratában foglalt részletezett számítások nem alkalmazhatók, és a másodfokú hatóság által számított bírságösszeg a helyes.

A bíróság a felperesek kereseti kérelmét a Pp. XX. fejezetének szabályai szerint lefolytatandó közigazgatási perben bírálta el. 

Ennek során a bíróságnak az 1952. évi III. tv. a  Pp. 339. § /1/ - /2/ bekezdésében foglaltakat figyelembe véve, tekintettel a 2004. évi XCI. tv., a KET. 109.  § /1/ bekezdésében foglaltakra is, azt kellett megvizsgálnia, hogy a felülvizsgálni kért másodfokú határozat jogszabálysértő-e, a felperesek kereseti kérelmében hivatkozott jogszabálysértések és helytelen jogszabályértelmezések fennállnak-e. 

A bíróság álláspontja szerint a felperesek által hivatkozott jogszabálysértések az alperes terhére nem állapíthatóak meg, ezért a felperesek kereseti kérelmét el kellett utasítani. 

Az Étv. 48. § /1/ bekezdése szerint, ha építményt, építményrészt szabálytalanul építették meg, az építésügyi hatóság - arra az építtető, vagy az ingatlannal rendelkezni jogosult kérelme alapján, - fennmaradási engedélyt ad, ha a 18.- 19. §-okban, és a 31. §-ban meghatározott feltételek fennállnak, vagy megteremthetőek, és az építtető az építési jogosultságát igazolta. Ha az építményt, építményrészt építésügyi hatósági engedély nélkül bontották le, az építésügyi hatóság azt, - határozattal - tudomásul veszi. 

A fennmaradási engedély az /1/ bekezdésben foglaltak érvényesítése mellett kiadható akkor is, ha:
a/   az építmény, építményi rész átalakítással szabályossá tehető, vagy 
b/   a szabálytalansággal okozott érdeksérelem jelentéktelen, közérdeket
      nem sért, vagy a hatóság által meghatározott határidőn belül elhárítható. 
      (48. § /2/ bekezdés).

Az építésügyi hatóság a 45. § /1/ és /2/ bekezdésben említett építésügyi hatósági ellenőrzés keretében meghatározott helyszíni szemléje, és a külön jogszabály szerinti bizonyítási eszközök alapján a szabálytalanság tudomásra jutásától számított 90 napon belül tisztázza a tényállást, melynek keretében:
a./   vizsgálja, hogy az /16 és /2/ bekezdés szerint a fennmaradási engedély
       megadásának feltételei fennállnak-e, vagy megteremthetők-e;
b/    a feltételek megléte esetén értesíti az építtetőt a fennmaradási engedély
       feltételeiről és jogkövetkezményeiről, és egyben
c/    legfeljebb 60 napon belüli határidő kitűzésével a fennmaradási engedély-
       kérelem benyújtására hívja fel. (48. § /3/ bekezdés).

A fennmaradási engedély - építésügyi bírság kiszabása, illetőleg az /1/ - /2/ bekezdés szerinti szükségszerű átalakítás kötelezettségnek és határidejének egyidejű megállapítása mellett - meghatározott időre szóló, visszavonásig érvényes, vagy végleges jellegű lehet. (48. § /5/ bekezdés).

Az Étv. 49. § /1/ bekezdése szerint, ha az építésügyi hatóság a 48. § szerint a fennmaradási engedélyt megadja, illetőleg a lebontást tudomásul veszi, ezzel egyidejűleg az építésügyi bírságot is ki kell szabnia. Az építésügyi bírság alapjául a szabálytalanul létrehozott, vagy megsemmisült építménynek, építményrésznek a külön jogszabályban meghatározott értéke szolgál. 

Ha az építtető a szabálytalanul megépített építményt, építményrészt a kiszabott építésügyi bírság megfizetésére előírt határidő lejárta előtt lebontja, vagy a szabálytalanságot megszünteti, az építésügyi hatóság a bírságot elengedi, egyéb esetekben a kiszabott építésügyi bírság nem engedhető el az Étv. 49. § /2/ bekezdése szerint. 

Az építésügyi bírság kiszabásáról szóló, 43/1997. (XII. 29.) KTM. rendelet 2. § /1/ bekezdése szerint az építésügyi hatóságnak bírsággal kell sújtania azt az építtetőt, aki (amely):
a./   építési, vagy bontási engedélyhez kötött munkát engedély nélkül;
b/    építési, vagy bontási engedélyhez kötött építési munkát az engedélytől
       eltérő módon végeztet, illetőleg végez. 

A bíróság álláspontja szerint a fenti jogszabályi rendelkezéseket az alperes értelmezte helyesen, amikor arra a következtetésre jutott, hogy az építésügyi bírság kiszabásának van helye, illetve azt nem lehet elengedni az Étv. 49. § /2/ bekezdése alapján arra hivatkozással, hogy a felperesek a szabálytalan állapotot megszüntették azzal, hogy az első fokon jogerőre emelkedett fennmaradási és továbbépítési engedélyben foglalt hatósági kikötéseket az engedély megadása után teljesítették. 

A felperesek részéről a szabálytalanság magával az engedély nélkül végzett bontási tevékenységgel, és az új formátumú tetőszerkezet megépítésével valósult meg, és nem azzal, hogy pl. egy jogerősen megadott építési engedélytől eltértek, és ezáltal szabálytalan műszaki megoldást alkalmaztak. 

A jogerős fennmaradási engedélyben foglalt kikötések teljesítése kötelező volt a felperesek számára, ez következménye a felperesek által végzett engedély nélküli tevékenységnek, azonban maga a szabálytalan állapot azzal valósult meg a felperesek részéről, hogy engedély nélkül végeztek bontási és építési tevékenységet, mely egyébként építési engedélyköteles lett volna, az Étv. és a 46/1997. (XII. 29.) KTM. 9. §-a alapján. Mindezekből következően helytelen az a felperesi érvelés, hogy az Étv. 49. § /2/ bekezdése szerinti eset áll fenn, a szabálytalanság megszüntetésre került, és a kiszabott bírság elengedésének lett volna helye a hatóság részéről. A felperesek elsődleges kereseti kérelme megalapozatlan volt. 

A bíróság ugyancsak megalapozatlannak ítélte a bírságösszeg mérséklésére irányuló felperesi keresetet is. Az első- és másodfokú építésügyi hatóság helyesen jutott arra a következtetésre, hogy a bontási tevékenységet és az építési tevékenységet a bírságösszeg meghatározása, és mértéke számítása szempontjából külön kell értékelni, mert a KTM. rendelet 9. § /2/ bekezdés c./ pontja alapján csak a bontási engedély alapján végezhető, lakás céljára szolgáló építmény bontása, illetve a 9. § /1/ bekezdés a./ pontja alapján építmény építése, bővítése, elmozdítása csak építési engedély alapján végezhető. 

A tevékenységeket el kell különíteni a bírságösszeg meghatározása szempontjából függetlenül attól, hogy a felperesi hivatkozás szerint egy munkafolyamat része volt a régi tetőszerkezet elbontása, majd új formában történő megépítése, és a bontás szükségszerű velejárója volt az új tetőszerkezet létrehozásának. 

A jogszabályi rendelkezések külön engedélyhez kötik a bontási és az építési tevékenységet, és a bírságösszeg meghatározására irányadó jogszabályok is különbséget tesznek a mérték meghatározása szempontjából a bontás és az építési tevékenység között, mert a Rendelet 3. § /1/ bekezdése szerint a bírság mértéke a szabálytalanul létrehozott építmény, vagy építményrész esetében az e rendelet I.-es, II-es és III-as számú melléklete szerint számított építményértéknek, engedély nélküli építés esetén 50 %-a, engedélytől eltérő építés esetében 40 %-a, az engedély nélkül végzett bontás esetén 20 %-a. 

Függetlenül attól, hogy a lebontott tetőszerkezeti állapot nem maradt meg, hiszen a tetőszerkezetet újjá kellett építeni, az engedély nélkül végzett bontási tevékenységre is meg kellet határozni 20 %-os mértékkel a bírságot.

A bíróság álláspontja szerint a felperes által hivatkozott jogszabályi „vagylagos" megfogalmazás nem azt jelenti, hogy a hatóság jelen tényállás mellett helytelenül alkalmazta a jogszabályi rendelkezéseket. Az adott tényállás mellett nem kizárólagosan bontási tevékenység, illetve engedély nélküli építési tevékenység valósult meg, hanem egyidejűleg a korábbi tetőszerkezet engedély nélküli elbontása, majd annak más formában történő újjáépítése. Mindezeket figyelembe véve a felpereseknek a vagylagosságra történő hivatkozása megalapozatlan.

A bírság mértékét a másodfokú hatóság a bíróság álláspontja szerint helyesen állapította meg. A Rendelet 3. § /1/ bekezdése szerint I-es, II-es és III. sz. mellékletben leírtak szerint és számítási módot alkalmazva kell meghatározni az építésügyi bírság összegét. 

Az I. sz. melléklet szerint kell meghatározni a szabálytalan épület, építmény rendeltetését figyelembe véve a számítási alapot. Ez jelen esetben a bíróság álláspontja szerint helyesen az 1-es pont alkalmazását, és a nagyközség, község formátum figyelembevételét jelenti, hiszen a bírság kiszabásakor hatályos jogi szabályozás nem különböztette meg az építményrész fogalmát, csak épületet és építményt említ. Jelen esetben a tetőszerkezet a lakóépület része, így az egész épület rendeltetését figyelembe véve, a lakóépület rendeltetés, az 1-es pont alkalmazása a helyes, és nem alkalmazható a felperesek által hivatkozott 10. pont, mely az egyéb, az előző rovatokban - 1-9-es rovat, - nem szereplő építmények, építményrészek esetén alkalmazható. A bíróság álláspontja szerint, egyetértve az alperessel, a 10. pont csak akkor lenne alkalmazható, ha az adott épület, építményrész nem sorolható be az 1-9. pont egyik rovatába sem. Jelen esetben azonban lakóépület építményrészéről van szó, és az építményrész az adott jogi szabályozás mellett nem volt elkülöníthető, ezért az 1-es pont alkalmazása a helyes. 

A készültségi fok figyelembevételével a II. sz. melléklet szerint kellett a szorzószámot meghatározni, mely a tetőszerkezet készítése esetén helyesen a 0,6-es szorzó. 

Nincs jogszabályi alap a felperesek által alkalmazott 0,2-es szorzószám alkalmazására oly módon, hogy a födémépítés 0,4-es szorzója és a tetőszerkezet készítésének 0,6-es szorzójának különbözeteként a hatóság 0,2-es szorzóval számoljon.

A bírság kiszabásakor hatályos jogi szabályozás valóban abból indul ki, hogy egy teljes építési folyamat valósul meg a födmunkáktól, alapozástól, az épület- tető, építmény teljes létrehozásáig, és ehhez igazodóan emelkednek a szorzószámok. 

Azonban a II. sz. Melléklet a tetőszerkezet készítését külön nevesíti, és a 0,6-es szorzó alkalmazását írja elől, így a bíróság álláspontja szerint a 100 %-os készültséget is figyelembe véve, a 0,6-os szorzó alkalmazása volt a helyes, és a felperesek által hivatkozottak szerinti 0,2-es szorzó nem alkalmazható. 

A bírságösszeg meghatározása és kiszámításának módja a III. sz. mellékletben foglaltak szerint történt a másodfokú hatóság részéről, és a jogszabályi rendelkezések megsértése nem állapítható meg e vonatkozásban az építésügyi hatóság terhére. 

Az építésügyi bírság kiszabásakor hatályos jogszabályi rendelkezéseket figyelembe véve, nincs lehetőség arra, hogy a tetőszerkezetet, mint építményrészt, külön elkülönítse a hatóság a bírságösszeg meghatározása során, még akkor sem, ha a 245/2006. (XII. 5.) Korm. rendelet felperesek által hivatkozott, utóbb bekövetkezett módosítása már megkülönbözteti a beépítetlen a tetőteret és tetőszerkezetet külön nevesíti, elkülönítve a lakóépülettől.

Az eredeti állapot helyreállítása kapcsán a bíróság az alperesi álláspontot osztotta, mert az eredeti állapot visszaállítása azt jelentette volna, hogy a felperesek a régi formátumú tetőt építik vissza, ugyanazokkal az építőanyagokkal, mint amit elbontottak. Az adott tényállás mellett azonban az eredeti állapot helyreállítására már nem volt lehetőség, mint ahogyan arra az alperes hivatkozott, hiszen maga bontási tevékenység is engedély nélkül történt, mely utólag már nem rekonstruálható, visszaállítható folyamat, másrészt a régi formátumú tető sem volt visszaépíthető az eredeti építőanyagokkal. 

A bíróság nem osztja a felperesek azon álláspontját, hogy az eredeti állapot helyreállítása oly módon is megvalósulhat, hogy a régi formátumú tetőt építsék vissza, de új építőanyagokkal, mert ez az eredetihez képest már egy megváltozott állapotot jelent, és az engedély nélküli bontási tevékenység miatt már nem is kivitelezhető. 

Az sem jelentené a szabálytalanság megszüntetését, ha a felperesek utóbb arról döntöttek volna, hogy a régi formátumú tetőt építik vissza, de új építőanyaggal, az előbb említett indokok miatt. Utal továbbá a bíróság arra, hogy az Étv. 49. § /2/ bekezdése csak abban az esetben tenné elviekben lehetővé a bírság elengedését, ha a szabálytalanság megszüntetése még az építésügyi bírság megfizetésére előírt határidő lejárta előtt megtörténik. Az adott tényállás mellett ez a feltétel nem volt kivitelezhető, megvalósítható, és ténylegesen sem valósult meg, így a bírság ezen okból sem volt elengedhető. 

Az Étv. 48. § /3/ bekezdés b./ pontja valóba előírja a fennmaradási engedélyt elbíráló hatóság számára, hogy építésügyi hatósági ellenőrzés keretében helyszíni szemlén ellenőrizze a tényleges állapotot, majd döntsön a fennmaradási engedély megadásának feltételeiről, és tájékoztassa az építtetőt az engedélyezés feltételeiről és annak jogkövetkezményeiről. 

Jelen esetben nem teszi jogszabálysértővé az építésügyi bírságot meghatározó másodfokú határozatot az a felperesi hivatkozás, hogy az elsőfokú építésügyi hatóság a helyszíni szemlék megtartását követően, a fennmaradási engedély megadásának jogkövetkezményéről, az építésügyi bírság kiszabásáról külön nem tájékoztatta a kérelmezőket. Az iratokból megállapíthatóan az elsőfokú hatóság két alkalommal tartott helyszíni szemlét, a hiánypótlási felhívások teljesítését követően megállapítható volt, hogy a fennmaradási és továbbépítési engedély meghatározott kikötésekkel megadható, tehát az építésügyi hatóság tisztázta a fennmaradási engedély megadásának feltételeit, és az első fokon jogerőre emelkedett fennmaradási és továbbépítési engedély meghatározott kikötéseket is tartalmazott, amelyek az építtetőknek teljesítenie kellett. (Statikus tervező nyilatkozatában foglaltak.) A fennmaradási engedélyezési eljárás a felperesek kérelmére indult eljárás volt, melyet ugyan a hatóság felhívására nyújtottak be, miután a falubejáráson a hatóság észlelte az engedély nélküli építkezést. A kérelemre induló eljárás során a hatóságnak a kérelemben foglaltakat kellett elbírálnia, mely jelen esetben az engedély nélkül elvégzett munkálatok fennmaradásának engedélyezése, illetve a garázsból szoba kialakítása, és továbbépítésére vonatkozó engedély megadása volt. 

Függetlenül attól, hogy engedély megadása előtti eljárásban külön nem tájékoztatták a felperest az építésügyi bírság kiszabásáról, mint jogkövetkezményről, a hatóságnak az építésügyi bírságot ki kellett szabnia az Étv. 48. § /5/ bek., a 49. § /1/ bekezdés, valamint a 43/1997. (XII. 29.) KTM. rendelet 2. § /1/ bekezdése alapján. A fenti jogszabályi rendelkezések kötelező rendelkezése folytán a hatóságnak nem volt mérlegelési lehetősége atekintetben, hogy a bírságot kiszabja, vagy sem, a fennmaradási engedély megadásával egyidejűleg az építésügyi bírságot is ki kellett szabnia, melynek mértékét a KTM. rendelet szerint kellett meghatároznia. 

Ezen elsőfokú építésügyi hatóság által elkövetett mulasztás eljárási hiba, azonban nem olyan súlyú, amely az érdemi döntésre kihathat, annál is inkább, mert jelen bírósági felülvizsgálatnak az volt a tárgya, hogy az építésügyi bírságot meghatározó másodfokú határozat jogszerű és megalapozott-e, a fennmaradási és továbbépítési engedélyt megadó határozat első fokon jogerőre emelkedett. Ezen határozat egyébként tájékoztatta az építtetőket arról, hogy az építésügyi bírság kiszabásáról külön határozatban fog dönteni a hatóság és annak kiszabása kötelező. 

A jelenlegi jogi szabályozás nem teszi kizárttá, hogy a hatóság külön határozattal döntsön az építésügyi bírság kiszabásáról, mint ahogy jelen esetben is történt. 

A bírságösszeg meghatározása során a bíróság a felperesek 6. sorszám alatti előkészítő iratában részletezett egyik számítási móddal sem értett egyet, a bíróság véleménye szerint a másodfokú határozatban alkalmazott számítási mód a helyes és méltányos az ügyfelekre nézve is. 

Miután a bíróság az alperes eljárása és döntése vonatkozásában jogszabálysértést, illetve helytelen jogszabályértelmezést nem tudott megállapítani a felperesek elsődleges és másodlagos kereseti kérelmét is megalapozatlannak ítélte.

A felperesek az 1/I. alatti kereseti kérelmükön a tárgyi illeték-feljegyzési jog ellenére lerótták az 1990. évi XCIII. tv. 43. § /3/ bekezdése szerinti eljárási illetéket, ezért a bíróságnak az eljárási illeték megfizetéséről nem kellett rendelkeznie. Az illetéket a felperesek kötelesek viselnie, a Pp. 77. §, valamint Az illetékről szóló, 1990. évi XCIII. tv. (Itv.) 38. § /1/ bek. a./ pontja alapján.

A felperesek kötelesek megtéríteni az alperes felmerült perköltségét, a Pp. 78. §-a, valamint a 32/2003. (VIII. 26.) IM. sz. rendelet 3. § /3/ bekezdése, és Pp. 67. § /2/ bekezdése alapján. A bíróság az alperes javára perköltséget jogtanácsosi munkadíj címén állapított meg, melyet az elvégzett munkával arányban határozott meg, alkalmazva az IM. rendelet 3. § /3/ bekezdését és 3. § /6/ bekezdését. 

Az alperes két előkészítő iratot szerkesztett és két érdemi tárgyaláson vett részt, ezért összesen 10 munkaóra figyelembevételével indokolt a jogtanácsosi munkadíj megállapítása.

A felperesek pervesztességükre tekintettel felmerült költségüket maguk kötelesek viselni. 

A bíróság ítélete elleni fellebbezési lehetőséget a Pp. 340. § /1/ bekezdése zárja ki. 

E g e r, 2007. szeptember 26.

                                                                                          Dr. Szalai Tünde s.k.
                                                                                                  megyei bíró

A kiadmány hiteléül: